holder sit Hoved i Veiret, som om den yilde tiltale den 

 hele Pengvinkoloni; Ungen staaer taet op til den, men 

 lidt lavere; efter at den gamle bar skrydet et Minut om- 

 trent, saenker den igjen sit Hoved og aabner Munden paa 

 vid Gab, hvorpaa man seer Ungen stikke sit Hoved dybt 

 ned i dens Svaelg og tilsyneladende suge sin F0de i sig 

 fra Moderens i Lebet af et Par Minuter. Saa tager denHovedet 

 til sig igjen, den gamle begynder atter at kvaekke op i 

 Luften , en ny Portion F0de opgylpes igjen i Ungens 

 Mund, og saaledes fortsaettes der i en 10 Minuter. Det 

 er intet Under, at Foraeldrene paa denne Maade blive 

 ganske magre, Ungerne derimod saa tykke og fede, at de 

 neppe kunne gaae, Om den kapske Pengvin fortunes der, 

 at man i dens Hule altid traaffer 2 Unger, af hvilke den 

 ene er meget st0rre end den anden, vistnok af den 

 Grund, at den, der ligger yderst, faaer Broderparten af 

 F0den. Selv efter at Ungernes nye Dragt er fuldkommen 

 faerdig, ere de dog ikke meget for at komme ud i Van- 

 det, og Foraeldrene maae bruge baade List og Magt for 

 at formaae dem dertil. I de f0rste Dage derefter foretage 

 de sig kun smaae Udflugter for at vaenne sig til det nye 

 Element. Men det er nu, da Fseldningen ogsaa er over- 

 staaet, hvorved Magerne hjaelpe hinanden med at plukke 

 de lose Fjer af snart paa Tide at s0ge rum S0 for 

 ikke at overraskes af Vinteren saa naer ved Land. Bort- 

 reisen skeer meget pludseligt; under den Freycinetske 

 Expeditions Ophold ved Falklands0erne fandt den Sted mel- 

 lem den 20de og 25de April. Vi bleve ikke lidet for- 

 bausede, sige Expeditionens Naturforskere , ved paa det 

 samme Sted, hvor vi igaar havde sect dem i Tusindvis 

 kun at traeffe paa en eneste Kr0bling. Der forestaaer 

 dem nu atter et halvt Aars frie Liv i deres Element mel- 



