75 



Ved Fjerskyer forstaaes de lette, skinnende hvide, som af fine 

 Traade sammenvaevede Skyer, der iavrigt med hfrist 

 vexlende Skikkelser, .men i Regelen med skarpe Omrids 

 vise sig paa den klare Himrael uafhaengig af Aarstiden. 

 Klodeskyerne ere de afrundede, meer eller mindre kuppel- 

 formige Skymasser, der med lyse Farver og fine, graalige 

 Afskygninger fortrinsviis smykke Bimlen paa varme Sommer- 

 dage, pg ofte i Horizonten lade Phantasien ahne fjerne, 

 sneebedaekkede Bjerge. Ved Slentesky betegner Howard 

 endelig den lave, Jordoverfladen bererende, horizontalt 

 udbredte Taage, der fornemlig fremtraeder ved Solnedgang, 

 og gjerne udmaerker sig ved sine violette Farver og praegtige, 

 guldbraemmede Rande. Den her opstillede Inddeling af- 

 giver Grundlaget for den felgende Systematik af Sky- 

 formerne, hvis Natur og Forhold til Veirligets Beskaffenhed 

 vi ville forsege kortelig at fremstille. 



De saakaldte Fjerskyer, hvis Physiognomi vi ovenfor 

 kortelig have angivet, synes at vaere de heist svaevende af alle 

 de Skyformer, som en opm;erksom Betragtning af Himlens 

 Udseende har gjort os bekjendt med. Efter Undersegelser af 

 Kiimtz vexler deres H0ide imellem 10,000 og 24,000 Fod, men 

 20,000 Fod ter maaskee i vore Egne, og om Sommeren ansees 

 for deres saedvanlige Afstand fra Jordoverfladen. Paa Grund 

 af deres store Ht)ide t0r vi naeppe ansee dem for dannede 

 af Dampblaerer, der vanskeligt ville kunne modstaae den 

 atmosphreriske Kulde i de 0vre Luftlag, og det synes derfor 

 langt rimeligere, at de ere sammensatte af Sneefnug eller 

 af fine lisnaale , en Hypothese , der end mere bekraeftes 

 ved eiendommelige optiske Phanomener (Farveringe o. s. v.), 

 der udmasrke dem. NaarHimlen i laengere Tid har vaeret klar, 

 saa er det ferst den lette, fiintforgrenede Fjersky, der bebuder 

 forestaaende fugtigt Veirlig. Fremtraeder Skyen med skarpe 



