83 



disse Smaalegemer, efter Kratzensteins fagttagelse, farvede 

 Ringe, og det synes mi, som om den hvide Colorit, der 

 udmaerker de sidstnaevDte Arter af Skyer, beroer paa en 

 Sammensmaeltning af Dampblaerernes prismatiske Farver, 

 ligesom det er oplyst, at Saebeskummets Hvidhed bar sin 

 Grund i det her bererte Phaenomen. Jo tyndere Damp- 

 blaererne ere, desto renere og kraftigere er deres Farve- 

 glands, der taber sig betydeligt eftersom deres Vaegge 

 tillage i Gjennemsnit , og da under sidstnaevnte Forhold 

 den frembragte Totalvirkning ikke bliver nogen reen hvid, 

 saa see vi heri en vigtig Grund til de graalige, meer eller 

 mindre morke Farver, der udmaerke de tunge, vandrige 

 cumulostrati og nimbi. Udsatte for Morgen- og navnlig 

 for Aftenrodens Glands udvikle enkelte Skyformer en naesten 

 ubeskrivelig Farvepragt, som man ievrigt naeppe er 

 istand til at forklare; de tynde, heitsvaevende cirrostrati 

 straekke sig da ofte som smalle Purpurbaelter over den 

 vestlige Himmel, medens Solen dukker ned bag den violette 

 llorizonten begraendsende Slentesky, over hvis evre Rand 

 den maler en skinnende Braemme af Orange og Guld. 



Ikke mindre end Skyernes Farver gjere vistnok de 

 temporaere optiske Phaenomener, som Skyregionen saa 

 ofte frembyder, Krav paa lagttagerens Opmaerksomhed. 

 Naar efter en regnfuld Sommerdag Skyerne skille sig paa 

 den vestlige Horizont, og lade den nedgaaende Sol kaste 

 sit klare Lys paa de merke, i 0sten staaende Regnskyer, 

 saa spaender Regnbuen sin glimrende Kreds udover den 

 sortegraa, truende Baggrund. Phaenomenet er vel bekjendt. 

 Hvo bar ikke ofte iagttaget den ydre svagere og den indre 

 skarpere Bue; deres prismatiske Farver, der felge i om- 

 vendt Orden; deres ulige Brede, og deres forskjellige af 

 Solheiden afhaengige Storrelse? Skjendt det her omtalte 



6* 



