99 



opstod aabenbart ingen Stramning. Men paa den anden 

 Side maae disse Traek i modsatte Retninger vaere lige 

 store; thi ellers vilde det staerkeste af dem ikke blot over- 

 vinde det andet, men ogsaa fremkalde en Bevaegelse i 

 sin Reining, og en saadan Bevaegelse finder jo ikke Sted. 

 Derfor siger man, at de tabte Kraefter holde hin- 

 anden i Ligevaegt. 



Denne Saetning er af stor Betydning for Bevaegelses- 

 laeren, thi ved Hjaelp af den kunne de vanskeligste Afsnit 

 deraT gjeres afhaengige af Statikken eller Ligevaegts- 

 laeren, hvis Problemer ere af en simplere Art. Derfor 

 bar den ovennaevnte Saetning, der ferst er fremsat og 

 matbematisk beviist 1742 af den franske Philosoph og 

 Mathematiker d'Alembert i en Afhandling, forelagt det 

 franske Videnskabernes Seiskab, vundet stor Beremthed 

 og baerer bestandig Opdagerens Navn, idet den kaldes 

 d'Alemberts Princip. 



Man maa imidlertid ikke troe, at de tabte Kraefter i 

 det foreliggende Exempel alene forbruges til at stramme 

 Snoren; thi Ivaerksaettelsen af Kuglens rullende Bevaegelse 

 paa Billardet forudsaetter, at Gnidningsmodstanden er over- 

 vunden og dertil medgaaer altid noget af de tabte Kraefter. 

 Overhovedet ville de forskjellige Forhold og Forbindelser, 

 hvori de af Kraefterne paavirkede Punkter og Legemer be- 

 fmde sig, kunne kraeve meget forskjellige Anvendelser af 

 de tabte Kraefter. Vare saaledes de to Kugler forbundne 

 ved en fast Stang, istedenfor ved en Snor, saa maatte 

 ogsaa saadanne Retninger af de virkende Kraefter, der 

 vilde fremkalde Kuglernes Naermelse til hinanden, give 

 Anledning til Tab, der da ikke kunde yttre sig som Traek 

 i Forbindelsen, men som Tryk i Retningen af dens Laengde. 

 Var Legemet bundet til at dreie sig om en fast Axe, vilde 



7* 



