108 



bevaege sig videre i stedse samme Retning, saalaenge til 

 andre Kraefter segte at beie den af derfra, saa er derved 

 ogsaa sagt, at Maanen paa e eller an den Maade maa 

 bringe Jorden eller dens Dele ud af den Stilling , de 

 uden Maanens Tiltraekning vilde indtage. Det er jo ogsaa 

 en bekjendt Sag, at Maanen bar stor Indflydelse paa vor 

 Atmosphaere og paa vore st0rre Have , der jo netop til 

 visse Tider af D0gnet stige og falde staerkt paa Grund af 

 Maanens Indvirkning. Ligesaa siger man, at Jorden holdes 

 i sin aarlige Bane ved Solens Tiltraekning , men paa den 

 anden Side bliver Solen bragt i nogen Beveegelse som 

 F01ge af Jordens Paavirkning. Naar denne i Almindelighed 

 dog ikke omtales, ja til en vis Tid endog reent oversaaes, 

 saa ligger det i dens Ubetydelighed i Sammenligning med 

 Jordens Bevaegelse; saa stor en Masse, som Solen bar, 

 kan ikke saettes i nogen mgerkelig Bevsegelse ved saa ringe 

 en Masse, som Jordens. 



Disse sidste Bemaerkninger ville for de Fleste vaere 

 overfledige, skj0ndt det maaskee ikke bar vaeret klart, at 

 der i Naturens store Forhold hersker den samme Lov, 

 som i de saedvanligste Bevaegelser i det daglige Liv. De 

 skulle i0vrigt naermest tjene til Forlebere for andre Be- 

 tragtninger, som staae i Forbindelse med den mechaniske 

 Naturlov, der nu skal fremsaettes. 



Det t0r antages at vaere gaaet over i den alminde- 

 lige Bevidsthed, at der i ethvert Legeme fmdes et Punkt, 

 som kaldes Tyngdepunktet, hvori hele Legemets Vsegt 

 kan taenkes samlet. Dette Punkt maa vaere underst0ttet, 

 naar et Legeme skal forblive i Hvile, saa at intet Legeme 

 lader sig ophaenge eller opstille paa en hvilkensomhelst 



