129 



heviser, og som desuagtet stadig vende tilbage paany, 

 nemlig at Kornsorterne kunne gaae over i hinanden; thi 

 naar Graes kan biive til Hvede, hvorfor kan saa 

 ikke ogsaallavre blive til Byg, og Byg til Hvede? 

 Saaledes kom de omtalte Forsag til at stette mange vilde 

 Paastande , som Videnskaben altid i den faste Tro paa 

 Arternes Uforanderlighed med Haan havde afviist. 



Plinius, der troer Alt, hvad ban barer og laeser, 

 fortaBller, at Hveden let udarter og bliver til Byg, Havre 

 eller Graes, og tilfmer, at for megen Fugtighed kan frem- 

 kalde denne Forvandling. Virgil indpraenter Landmaendene, 

 at de hvert Aar skulle paa det omhyggeligste bearbeide 

 og gjode deres Kornmark. naar de ikke ville riskere, at 

 Hveden udarter aldeles; ban bar selv sect de sergeligste 

 Exempler paa hvortil Efterladenhed i denne Retning 

 kunde fere. 



Vidi lecta diu, et multo spectata labore, 

 Degenerare tamen, ni vis humana quotannis 

 'Maxima quceque manu leyeret: sic omnia fatis 

 In pejus mere ac retro sublapsa referri. 



Georg. I, 197. 



Vi behove imidlertid ikke at gaae tilbage til Oldtiden 

 for at opsege saadanne naturstridige Anskuelser om Korn- 

 sorternes Foranderlighed , thi ogsaa i den nyere Historic, 

 ja i de allernyeste Tider fremdykke stadigt paany de 

 samme Paastande trods Videnskabens Protest*). 



Saaledes fremlagde den tydske Naturforsker Horn- 

 schuch, ved Naturforskermedet i Stockholm 1842, Lindser 

 (Ervum Lens), der skulde gaae over til Vikker, og ibre- 



') Linne erklaercr, at det er ligesaa umuligt for Kug at blive til 

 Byg og Byg til Raigraes som for en Hare at fede et Lam eller for 

 en Kameel at fede en Hjort. Amoenitates vol. V. Side 116. 



9 



