131 



Grund til at vaere hovmodig, efterdi det ferst er efter 

 gjentagen Dyrkning og meget Arbeide , at ban bar kunnet 

 af Jordens Skjed fremdrage det Bred, hvoraf ban lever. 

 Men Naturen vil ikke undlade at gjere sin gamle Ret 

 "gjfeldende, naar man lader den i Frihed ; naar 

 Hveden saaes paa raa udyrkede Jorder, udarter den. 

 I sine mange Vaerker kommer Buffon ofte tilbage til 

 denne sin Yndlingstanke , at Arterne vare Produkter af 

 Tiden; dog er det ikke saameget Naturhistorien , der bar 

 begeistret Butfon for denne Anskuelse, som den natura- 

 listiske Tidsalder, hvori ban levede. 



Vi forlade disse vilde Paastande , som Philosophernes. 

 og Praktikernes Pharitasier havde fremavlet, for at see 

 hen til, hvorledes de omtalte lagttagelser kunne harmonere 

 med Videnskabens Grundsaetninger. Naar det var vist, at 

 en Art ved Dyrkning kunde forvandle sig til en anden, 

 kunde man ikke laengere stole pa den gamle Linneiske 

 .ScEtning, at Arterne vare constante; efter Linne vare nemlig 

 alle Arterne fremstaaede ved Skabelsen, og i Tidens Leb 

 havde de ikke vaesenlig forandret sig. Den Indflydelse, 

 som Dyrkningen evede paa dem , var af underordnet 

 Natur, og Arten vedblev at vaere den samme. Efter lagt- 

 tagelserne over JEgilops maatte man derimod antage , at 

 Plantearterne gjennem Generationer kunde forandres, og 

 at de Arter, der nu voxe paa Jorden, ere ulige 

 deres Forfaedre. Saaledes bliver det, hvad Botanikerne 

 kalde en Art, en Overgangsform, hvis Begyndelse vi 

 ikke kjende, ligesaalidt som vi kunne vaere vis paa, hvortil 

 den vil udvikle sig i Tidens L0b. 



Den engelske Botaniker Lin d ley, der hidtil havde 

 hyldet Troen paa Arternes Uforanderlighed, blev nerved 

 ledet til at forkjaettre sin gamle Mening og proklame- 



9* 



