147 



saaledes at disse Forestillinger eller Sindsbevaegelser frem- 

 kalde en tilsvarende abnorm Forandring i Barnets Legeme. 



For dem, hvem en historisk Betragtning af denne 

 Anskuelse kunde interessere, vil jeg i Forbigaaende be- 

 maerke, at den er idetmindste ligesaa gammel som Laege- 

 videnskaben; det er en bekjendt Fortaelling, at Medicinens 

 Fader, Hippocrates, skal have reddet en h0itstaaende Dame, 

 der havde skjaenket sin hvide Gemal et farvet Barn, ved den 

 Erklaering, at bun havde forseet sig paa en Sort, hvilket 

 ./Egtemanden i Tillid til Laegens Dygtighed skal have taget 

 for gode Varer. I mange hundrede Aar stod denne An- 

 skuelse urokket, indtil den endelig med en Maengde andre 

 Fordomme blev staevnet for Fornuftens Domstol, hvoraf 

 Felgen da blev, at Antagelsen af Forseelse blev forviist 

 fra Videnskaben til Anekdotsamlingerne. Da imidlertid 

 en Maengde andre Daarligheder, som dyrisk Magnetisme, 

 Phraenologi, Homeopathi o. s. v., fik Lov til at reise 

 Hovedet og derved foregede Lysten til at beskjaeftige sig 

 med det Vidunderlige , blev den skriinlagte Fordom atter 

 taget frem og med saerdeles Forkjaerlighed gjennemdebat- 

 teret af Naturphilosopherne, indtil endelig Physiologien 

 rned sine tarre Facta atter maatte uddrive den, som \i 

 ville haabe, for bestandig. 



Det Feilagtige ved denne Anskuelse ligger imidlertid 

 i og for sig ikke i Principet, thi at Moderens Forestillinger 

 kunne indvirke paa Barnet kan ikke benaegtes, da Ingen 

 kan naegte, at Barnet ofte meget beslemt kan arve Anlaeg 

 fra Moderen, men den ligger deri, at man bar tillagt en 

 Forestilling hos Moderen indgribende Virkning paa det 

 fuldtudviklede eller naesten fuldtudviklede Barn. Kfterat 

 Physiologerne ved mangfoldige Undersegelser ere komne 

 til Kundskab om Fosterets Udvikling fra dels tidligste Tidcr 



10' 



