149 



saameget mere, som Evnen til at fmde Lighed mellem to 

 himmelvidt forskjellige Ting paa denne Tid i Reglen er 

 meget staerkt udviklet hos Moderen, saa at him kan tinde den 

 fuldkomneste Overeensstemmelse der, hvor ingen Anden, 

 der ikke i Forveien har h0rt om denne Lighed, kan opdage 

 Spor dertil. Ved denne Evnes store Almindelighed ere 

 de gjaengse Fortaellinger fremkomne om B0rn, der ere 

 fedte med Jordbaer, Muus, Dyrehoveder o. s. v. paa sig, 

 og hvor den raadspurgte Laege har vaeret ude af Stand til 

 at see andet end en almindelig lokal Sygdom, der er bekjendt 

 under Navn af Modermaerkcr eller Hareskaar. Andre Ind- 

 vendinger mod denne Anskuelses Rigtighed hentes fra 

 Mangelen paa direkte Nerveforbindelse mellem Moder og 

 Foster, idet Nerverne ellers ere de eneste os bekjendte 

 Ledere for Forestillinger og Tanker. Ligeledes bliver 

 saadanne Forseelsers store Sjeldenhed heist ma3rkelig ; det 

 er dog ikke sjeldent at svangre Koner blive forskraekkede 

 eller heftigt bevaegede, men desuagtet er endnu ingen- 

 sinde et eneste Tilfaelde af den omhandlede Art ind- 

 truffet paa F0dselsstiftelsen, men stedste kun i ubekjendte 

 Folks Hjem. 



At' og til h0res Fortaellinger om Koner, der have f0dt 

 B0rn, paa hvilke en eller anden Deel var forandret fra 

 menneskelige til tydelige dyriske Former, som f. Ex. et 

 Barn med Hundehoved eller Poter, og disse Fortaellinger 

 blive da henf0rte til Forseelse eller til unaturlig Omgang 

 mellem et Menneske og et Dyr, naturligviis begge med 

 lige megen Grund. Thi hvad den sidste Anskuelse angaaer, 

 da Jigger vel til Grimd for denne den foruuftige Tanke, 

 at Barnet ligner begge sine Foraeldre, men den bliver en 

 Fabel ved at uddannes videre, ved at overf0res til Afkom, 

 der efter Physiologiens Love er en Umulighed, eftersom 



