159 



endeel andet Godt ogsaa del vaere vundet, at de magneti- 

 serende Charlataners Tid var forbi, thi Folk vilde da vide, 

 at enhver Seen med andre Dele end 0iet er en komplet 

 Umulighed; man vilde vide, at ligesom vi have F01enerver 

 og ttevajgelsesnerver, saaledes have vi Seenerver og Here- 

 nerver, Lugtenerver o. s. v., og at enhver af disse Nerver 

 har sine adaekvate Indtryk, sin eiendommelige Maade at 

 lede Indtryk til Bevidstheden paa, af hvad Slags saa Ind- 

 trykket er, og at enhver Ombytning mellem disse for- 

 skjellige Nervers eiendommelige Egenskaber er en Uting. 

 iMan vilde vide, at ligesaavel som enhver Indvirkning paa 

 Synsnerven, hvad enten denne Indvirkning er skjeerende, 

 aetsende, rivende o. s. v. eller den er fremkaldt ved Lyset, 

 kun opfattes som Syn og aldrig som Smerte, saaledes 

 opfattes enhversomhelst Indvirkning paa Falenerverne kun 

 som Smerte og aldrig som Lugt eller Smag eller Syn. At 

 taenke sig en Overgang eller endnu mere en Ombytning 

 mellem begge er saa uphysiologisk som vel er muligt. 



Ved Siden af den dyriske Magnetisme kan her pas- 

 sende naevnes Phranologi eller Kranioskopi, thi begge ere 

 omtrent lige uholdbare, lige vanvittige. Gall og bans 

 Landsmand Mezmer, de ferste Opfindere af Phraenologi og 

 dyrisk Magnetisme, have hver for sig fundet et Gran af 

 Sandhed, men have blandet det med en Syndflod af Usand- 

 hed; de have begge med Held gjort Regning paa den 

 hyppige Tilbeielighed til at troe ligefremme Absurditeter 

 og have opnaaet saameget, at man endnu i vore Dage be- 

 liever at gjore sig Uleilighed med at gjendrive, hvad der 

 ikke er Omtale vaerd uden i historisk Ilenseende. Phraeno- 

 logien har for sig vundet et meget sterre Terrain og for- 

 maaer endnu i vore Dage at forrykke Hovederne paa Enkelte 

 ved den Omstaendighed , at dens Princip i og for sig er 



