160 



fuldkommen rigtigt. Derom ere nemlig alle enige, at 

 lljernens Form og Sterrelse er af en afgjort Betydning 

 for del aandelige Liv, at man ved at see en misdannet 

 og mangelfuldt udviklet Hjerne ogsaa med sterste Be- 

 stemthed kan sige, at det paagjaeldende Individ bar vaeret 

 meer eller mindre tilbage i aandelig Retning, og Feilen 

 ligger altsaa ikke i Principet, men den ligger i den videre 

 Uddannelse, der er givet dette Princip. Den ligger i at 

 man vilkaarligt bar inddeelt Hjernen i en Maengde Organer, 

 som man ligesaa vilkaarligt bar tildeelt hver for sig en 

 eller anden sjaelelig Evne, alt uden Spor af Efterviisning 

 eller Beviis. Den ligger i, at man antog Forhoiningerne 

 paa Hjerneskallens udvendige Flade for noiagtigt svarende 

 til Forheiningerne paa selve Hjernen, og i at man troede 

 at ethvert af de mange Organer i Hjernen absolut maatte rage 

 frem paa Overfladen, naar det var stort og vel udviklet, 

 og ikke vilde tillade det at udvide sig nedad eller til Si- 

 derne i den evrige blede Hjernemasse, hvor det rigtignok 

 ikke kunde befeles af Phraenologens Haand. Kort sagt, 

 den hele Laere er saa fuld af grundfalske og uholdbare 

 Paastande, at en Efterviisning i det Enkelte ikke behoves. 

 Skulde imidlertid en saadan ansees for nodvendig, er den 

 heller slet ikke vanskelig. Saaledes ansees, for at nsevne 

 et Exempel, den saakaldte lille Hjerne af Phraenologerne 

 for at vaere det Organ , hvis Betydning bedst kjendes, 

 idet den nemlig aldeles utvivlsomt skal vaere Kjensdriftens 

 Ssede. De ville formodenlig dog finde Sagen noget tvivlsom, 

 naar de here, at dette Organ bar viist sig at vaere aldeles 

 eens udviklet bos Castrater og andre JVIaend, at Castra- 

 tionen udslukker Kjensdriften men paa ingen Maade for- 

 hindrer den lille Hjernes Vaext, at den lille Hjerne bos 

 Dyrene i Almindelighed og til alle Tider af Aaret er for- 



