163 



at maatte antyde, existere imidlertid aldeles ikke for den 

 l)0ende, idet dennes Bevidsthed allerede inden D0ds- 

 kampens Begyndelse er saaledes svsekket eller aldeles 

 svundet, at der for ham ikke kan vaere Tale om Smerte, 

 ligesaalidt som den, der lider af Krampeslag, feler Smerte 

 ved de Traekninger, ban under sit Anfald bar. En af de 

 D0dsmaader, der medforer de staerkeste Traekninger, er 

 den ved Forbl0dning, men ved ingen er det vissere at 

 der ingen Smerte f01es, thi ved denne udslukkes meget 

 tidligt Bevidstheden paa Grund af Mangelen af Blod i 

 Nervesystemets Centralorganer. Var det desuden en Ned- 

 vendighed, at Traekningerne f0r D0den skulde antyde en 

 Smerte ved Livets Overgang til D0d, maatte de findes i 

 alle Tilfaelde, men den, i hvis Lod det falder oftere at vaere 

 tilstede i et Menneskes D0dsstund, veed at dette ingen- 

 lunde er Tilfaeldet, men at Traekninger kun forekomme 

 under visse Sygdomme. I Almindelighed skeer et Menneskes 

 Overgang i Doden ligesaa umeerkeligt og ligesaa ubevidst 

 som Overgangen i en S0vn, og faa poetiske Billeder ere 

 saa sande som det, at S0vnen er D0dens Broder. Intet 

 Menneske bar nogensinde f01t hvad D0den er, og ligesaa 

 ubevidste som vi gaae ind i Livet, ligesaa ubevidste gaae 

 vi ud af detigjen. Frygt for selve D0den, som en Overgang 

 til en ukjendt Tilstand og en Adskillelse fra alt hvad der 

 er os kjaert og behageligt, er noget Andet; med den kan 

 Naturvidenskaben intet have at gj0re; den kan kun oplyse, 

 at Frygten for det Smertefulde ved D0dsakten er ugrundet 

 og beroer paa Ubekjendtskab med Organismens Love. 



Den almindelige 1 orestilling om, at Liget efter Deden 

 skal vaere Ormef0de, den i ethvert Fald ubyggelige Tanke, 

 at vort afsjaelede Legeme skal vaere en Rede for mylrende 

 Orme og Maddiker, er i sin Almindelighed ikke mindre 



11* 



