283 



engang vaeret muligt at tilveiebringe et tilstraekkeligt Antal 

 Druer til en Drtiekuur. 



Enhver Slags Kultur paa Madeira , og felgelig o'gsaa 

 Viinavlen, er i Haenderne paa Forpagterne (Caseiros), der 

 have bosat sig paa Eiermandens Grund, med hvem de dele 

 Hastens Udbytte, og der var rigeligt nok til begge Parter, 

 forend Druesygdommen opstod, da man paa Grund afKli- 

 matets Stadighed med nogenlunde Sikkerhed hvert Aar 

 kunde regne paa det samme Udbytte ; men daH0stenmis- 

 lykkedes aldeles i Aaret 1852, tilintetgjordes den Velstand, 

 som allerede stod paa svage Fodder formedelst de store 

 Godsbesidderes letsindige og 0dsle Levnet, og de lavere 

 Staender havde neppe Noget at leve af. Viinavlen, paa 

 hvis Opkomst Ingen mer.e stolede, fors0mtes nu aldeles, 

 og Sukkerreret blev indfert istedetfor; dette byder ogsaa 

 for 0ieblikket en rigelig Fordeel .i pekuniair Henseende, 

 men man befrygter med Rette, at det ikke vil vedblive. 



De ferste Viinranker bragtes Ail Madeira i Aaret 1425, 

 formodenlig. fra Cypern , men det var ferst i Begyndelsen 

 af det sextende Aarhundrede, at en udvidet Viinavl fandt 

 Sted ; ja de bedste Sorter skulle endogsaa va?re indf0rte endnu 

 senere af Jesuiterne, hvis Besiddelser udmasrkede sig frem- 

 for alle Andres ved deres Vines Kvalitet. Efter Atkins' 

 Udsagn blev Vinen paa Madeira endnu i Aaret 1720 mere 

 betragtet som Gjenstand for en Tuskhandel navnlig mod 

 Klaedningsstykker. Han siger blandt Andet, at han engang 

 kj0bte en Pibe Viin for to gamle Kjoler og en anden Pibe 

 for tre gamle Parykker. 



Viinstokken blev paa Madeira opelsket af Stiklinger, 

 som plantedes i en Dybde af tre til fire Fod , og gave i 

 Almindelighed det f0rste Cdbytte i det fjerde Aar. Alle- 



