272 



egenlig ikke i noget tidligere Afsnit af Jordens Udyiklings- 

 historie; thi i hine Dynger af Moaknogler finder man og- 

 saa Levninger af Notornis og Apteryx, og de ere altfor 

 friske til at kunne have ligget der mange hundrede Aar. 

 Men da de nuvsarende vilde Beboere af Ny-Zeland vandrede 

 ind*), maatte den h.ele Jagt paa spiselige Dyr naturligen 

 concentrere sig paa Moafuglene , da der -ingen Pattedyr 

 var, som kunde tage Stedet af for dem. Var del end 

 maaskee forbundet med nogen Fare at efterstraebe Dyr, 

 som uden Tvivl have kunnet drabe en Mand med et vel- 

 rettet Slag af deres kraftige Bagbeen, saa var denne Jagt dog 

 paa den anden Side saa lennende og saa let, da disse 

 Fugle vistnok ikke have besiddet Strudsens Hurtighed, 

 men efter al Sandsynlighed vaeret mere sieve og langsomme. 

 Og hvor skulde disse store Fugle desuden skjule sig for 

 deres Forfolgere? Som sasdvanligt kom Touren f0rst til 

 de starre Arter; de mindre ere f0rst blevne udryddede 

 senere, og af Kivien, den mindste af den hele Strudse- 

 familie, er der jo dog endnu nogle tilbage; til den er 

 Touren ferst kommet i vore Dage. De mindre Arter 

 skjule sig lettere, ere ogsaa i Regelen frugtbarere end 

 de sterre, og Jagten vender sig ferst mod dem, naar de 

 sterre ere borte. Menneskeaaderiet, der indtil for kort 

 siden skamskaendede den ikke ringe begavede nyzelandske 

 Race, har maaskee ogsaa f0rst grebet rigtig om sig, da 

 hint forlrsefTelige Fuglevildt blev sjeldnere. 



Enkelte Efterretninger tyde imidlertid paa, at man 

 maaskee endnu kan vaere saa heldig at opdage levende 



*) Man antager, at denne Indvandring fandt Sted for noget over 400 

 Aar siden, og at Moaerne nu have vaeret udryddede i c. 200 Aar. 



