250 



sidder ved Grunden af Fanen en lille dunet Bifjer (see 

 pag. 11, fig. a), og denne er det, som her er udviklet i 

 den Grad, at den er bleven ligesaa stor som Hovedfanen. 

 Farven af denne Pelts er morkebrun med sorte og graae 

 Schatteringer. 



Emuen lever i Smaaflokke paa en halv Snees Stykker 

 i det heieste og bar den samme Tilbeielighed til at 

 svemme og fiske som Nhanduen. Den leber ikke hurtigere 

 end, at den kan jages med Hunde, som rigtignok ikke 

 ere meget for denne Jagt, da den ligesom de andre 

 Strudsefugle sparker bagud med en saadan Kraft, at den 

 kan knaekke Benet paa en Mand, og Hundene ere der- 

 for afrettede til at springe til og gribe den i Brystet; 

 man jager den egenlig kun for at faae den i dens 

 Skind indeholdte Olie. Dens Stemme lyder som en hul 

 Trommen, og begge Kj0n ere udstyrede med en stor 

 Resonansblaere paa Luftr0ret, som dannes ved, at den 

 blede Hud, som forener Luftrerets Bruskringe, paa dette 

 Sted er udvidet til en Seek. Det er et temmelig ond- 

 skabsfuldt Dyr, der ligesom Kasuaren kan sparke slemt, 

 baade fremad og bagud, og hugge med sit Naeb; de to 

 Emuer, der nu sees udstoppede i det kongelige Museum*), 

 holdtes i sin Tid levende i Universitetets zoologiske Mu- 

 seums Gaard og vare til stor Skraek for alle, der skulde 

 passere den. Denne Fugleform var forhen udbredt over 

 alle Nyhollands Stepper, saavelsom over van Diemens 

 Land og Oerne i Bass-Straedet; nu bar den nivellerende 

 Kultur, der altid ferst retter sit Angreb mod det An- 

 selige og Ussedvanlige , fortraengt den fra mange Steder, 

 hvor den f0r var hyppig, navnlig fra hele Syd-Australien, 



*) Sammesteds findes 2 smukke Nhandiier, 1 Kasuar og 1 Kivi. 



