238 



turligt at felge heftige Kampe mellem Hannerne, saa at 

 den staerkeste beholder det hele Harem. Derom tie de 

 fleste Beretninger, nogle (f. Ex. General Daumas) benaegte 

 det endogsaa reent ud, medens andre (f. Ex. Brehm) 

 tvertimod forsikkre, at det virkelig gaaer saaledes til. En 

 Han kan have 2 3 4, maaskee indtil 6 Hunner, som 

 laegge deres JEg, 3045 i Alt, i den samme Rede; 

 hver Hun skal laegge 1216 Mg. Reden er kun en svag 

 Fordybning, der er udgravet med Naebet og omhyggelig 

 renset for Steen , omgivet med en Void af Sand og an- 

 lagt i en 0de, sandet Egn for ikke at vaere udsat for at 

 opdages, men frit, saa at .der er en vid Udsigt derfra 

 for at den rugende Fugl kan iagttage sin Fjende i lang 

 Afstand. Efter nogle Beretninger ere ^Eggene satte paa 

 Enden *) for at optage saa lidt Plads som muHgt; rundt 

 omkring Reden ligger der desuden ofte en halv Snees 

 JEg spredte omkring, hvad enten de nu ere anbragte 

 der med Villie som frivilligt Offer til Rovdyr og andre 

 Revere , eller de ere bestemte til Fade for Ungerne**), 

 eller de maaskee hidrere fra, at Hunnen begynder at 

 laegge ./Eg, inden Stedet dertil endnu er bestemt. Neermer 

 man sig, s0ger Strudsen ferst at skjule sig ved at dukke 

 med Hovedet lige ned til Jorden; hjaelper det ikke, springer 



*) Ogsaa herom modsige Beretningerne hinanden. En Beretning 

 erklaerer, at naar der f. Ex. er 3 Hunner skiftes disse meget 

 regelmaessigt til at laegge hver sit ^Eg hver tredie Dag; fremdeles 

 at hver Hun holder sine ^Eg samlede, at Midten af Reden altid 

 er torn, saa at Fuglen egenlig blot ruger med Vingerne osv. 



*) Fortaellingen om disse overtallige ^Eg, der tjene de udklaekkede 

 Strudsekyllinger til deres ferste F0de, er altfor almindelig til at 

 man ter betvivle den aldeles, uagtet adskillige Beretninger lige- 

 frem benaegte den, og uagtet man kan indvende, at det er be- 

 synderligt at disse ^Eg ikke enten fordaerves eller udklaekkes af 

 Solheden. N0dvendige for Ungernes ferste Opfostring kan jeg, 

 efter hvad der foreligger, imidlertid ikke antage dem for at vaere. 



