235 



udvikler Strudsen i Fangenskab en temmelig ondskabs- 

 fuld Charakteer; saaledes fortaeller Brehm, at de mis- 

 handle Alt, hvad der ikke bar laert at agte deres Over- 

 legenhed, og Sparrmann beretter som Exempel paa det 

 samme, at nogle Landmaend i Syd-Afrika havde fanget 

 et Par unge Strudse og opdraget dem, men maatte om- 

 sider draebe dem, da de ikke lode det blive ved at sluge 

 Kyllingerne og sparke til Hensene, men ogsaa fandt paa 

 at traede Faarene ihjel. Den afrikanske Struds er saa 

 staerk, at den kan draebe en Mand med et velrettet Slag; 

 A dan son saae i Senegal toNegere ride paa en ung Struds, 

 der leb saa hurtigt med dem, at ingen Best vilde have 

 kunnet felge dem ; Enhver , der ikke efterhaanden liar 

 vaennet sig til denne hurtige Bevaegelse, taber Veiret der- 

 ved. Men skjendt man bar Exempler paa, at Negere paa 

 denne Maade have reist fra et Sted til et andet, og skjendt 

 man i gamle Dage liar sect Strudse spaendte for Vogn i 

 Roms Cirkus , er man dog enig om , at Strudsen ikke 

 kan laere at lade sig styre, og at dens Styrke og Hurtig- 

 hed alligevel ikke gjere den anvendelig som Traek- eller 

 Lastdyr. Som Bevis paa dens Dumbed pleier man at 

 anfere, at naar Strudsen seer sig indhentet, skjuler den, 

 som sidste Tilflugt, sit Hoved i en Busk eller bagved et 

 Trae i den Tro, at saa Ingen seer den; men Buff on bar 

 vistnok Ret i, at det snarere er dens Instinkt, der siger 

 den , at det eneste den endnu kan gjere , er at beskytte 

 sit Hoved, hvis tynde Hjerneskal ikke kan modstaae et 

 Slag. Nyere Reisende omtale den tvertimod som et klogt 

 Dyr, der med stor Omhu holder det Sted skjult, hvor 

 den bar anlagt sin Rede. Den leber saaledes aldrig lige 

 til det, men omkrandser det i store Buer for at vildlede 

 det speidende Rovdyr eller Menneske og iagttager altid 



