224 



med en temmelig svaer Krop, en lang, tynd og over- 

 ordenlig bevaegelig Hals og 2 heie, staerke Been. Hovedet 

 er lille, Naebet fladt og ubetydeligt og ligner naermest et 

 Andenaeb; de store, livlige 0ine vende saameget fortil, 

 at Strudsen kan betragte den samme Gjenstand med 

 dem begge paa een Gang. Halsen og Hovedet ere naesten 

 n0gne; Hovedet er saaledes kun beklaedt med borste- 

 agtige Haar, der navnlig danne et Slags Bryn over Oinene. 

 og Halsen er kun hos yngre Fugle bedaekket med fine 

 graalige Dunfjer. Oreaabningen , som hos andre Fugle 

 er skjult af Fjerene, kommer derfor her tilsyne, og Hu- 

 dens radlige Farve skinner igjennem baade paa Halsen 

 og paa Benene, isaer paa disses everste og tykkeste Deel. 

 Strudsen er ikke uden Yinger, men i Sammenligning med 

 Benene ere de paafaldende smaae, hvilket man bedst 

 seer ved at sammenligne Skelettet i For- og Baglemmerne. 

 Deres Bestemmelse er heller ikke at baere Strudsen gjen- 

 nem Luften; at haeve et 2 til 3 Centner tungt Legeme op 

 i Luften ved sin egen Kraft, er en Opgave, som Na- 

 turen ikke bar s0gt at 10se; men til Gjengjaeld kan den 

 hele Kraft her anvendes til hurtigt L0b. Medens andre 

 Fugles Vinger baere lange og stive Svingfjer, som m0de 

 Luften med en fast og sluttet Flade, ere Strudsevingens 

 Fjer forholdsvis korte samt b!0de og 10se; derved faae 

 de de dette yndige, veiende og b01gende, som bar gjort 

 dem saa s0gte til alle Tider, men netop derved r0be de 

 ogsaa, at al Tanke om Flugt her er opgivet. Maerke- 

 ligt er del, at medens Strudsens Forlemmer saaledes have 

 mistet den dem ellers hos Fuglene tilkommende Betyd- 

 ning, vende de ogsaa i en anden Henseende tilbage til 

 de for andre Hvirveldyr almindelige Forhold. Der findes 

 nemlig hos Strudsen en krum og staerk Hornklo paa 



