222 



fuldstaendigt, men del fremgaaer dog deraf, at der paa 

 denne lille Ogruppe bar existeret i det Mindste 4 nu ud- 

 ryddede Fuglearter, som med sterre eller mindre Sand- 

 synlighed kunne henferes til Vandhensenes Familie, som 

 enten manglede Flyveevnen eller kun besad den i ringe 

 Grad, og hvoraf flere ved deres Storrelse overgik de fleste 

 af denne Families nulevende Arter. Vi ville senere komme 

 tilbage til Mascarenhas-0ernes vingelese Fugleverden 

 i Anledning af Dronterne; det synes at Naturen til Gjen- 

 gjffild for, at disse 0er naesten ingen Pattedyr besad, havde 

 skjsenket dem en rig og heist eiendommelig Fauna af 

 store, kjodfulde, til Flugt uduelige Fugle. Indtil Menne- 

 sket optraadte paa Skuepladsen, var Flyveevnen i Grunden 

 ogsaa mindre nedvendig for dem; thi hver Art var sand- 

 synligvis indskraenket til en enkelt af bine Smaaeer og 

 kunde let tilfods udfere de korte Vandringer, soin dens 

 Levemaade ferte med sig; intet Rovdyr truede deres 

 Tilvaerelse, og denne behovede derfor ikke at sikkres ved 

 Flyveevnen. Men 0ernes Kolonisation og Hundens og 

 Kattens Indf0relse gjorde snart en Forandring i Forhol- 

 dene og overskar disse forsvarslese Fugles Livstraad. Vi 

 ville siden faae at see , at lignende Forhold gjentoge sig 

 paa Ny-Zeland. 



Vi naevnte fornylig Trapperne (Otis) som Fugle, 

 hvis Evne til at lebe er udviklet paa Flugtens Bekostning. 

 De minde i visse Henseender om Honsene, i andre om 

 Strudsene; ligesom Vandhensene og de egenlige Honse- 

 fugle foretraekke de at lebe for at flyve, men mangle dog 

 aldrig ganske denne Evne. Jeg na3vner dem derfor her 

 blot som en Overgangsform mod Strudsene og som Re- 

 praesentanter i det mindre for disse Fugle, hvis Fodform 

 Trapperne ganske have, i visse Egne af Europa og Asien, 



