220 



havde en lang tynd Hals , lange 

 tynde Been og ligeledes temmelig 

 lange og tynde Taeer, men korte 

 Kleer, en kort opstaaende Hale, 

 korte Vinger og et Naeb som bos 

 mange Vandhenseformer. Uagtet 

 den var 3 Alen h0i, altsaa 

 hoiere end nogen nulevende Vade- 

 fugl, var Kroppen dog ikke sterre 

 end paa en Gaas. Farven var 

 aldeles hvid med Undtagelse af 

 en redlig Plet under Vingerne. 

 Den opholdt sig paa sumpede 

 Steder og blev ofte overrasket 

 af Htmdene , da den behevede 

 lang Tid for at lefte sig op fra 

 Jorden. Den kunde altsaa fly ve, 

 men var ikke nogen god Fly- 

 ver. Foruden paa Mauritius 

 saae Leguat ogsaa et Exemplar paa den over 100 Mile 

 derfra liggende Rodriguez, som ban antog var for- 

 slaaet dertil af Stormen. At denne maerkelige Fugl er 

 udryddet, er desvffirre kun altfor vist, og at dens Udbred- 

 ning ikke bar strakt sig ud over Mascarenhas-Oerne, bar 

 al Sandsynlighed for sig; den vilde derfor vaere os al- 

 deles ubekjendt, hvis ikke Leguat paa sine Yenners Op- 

 fordring havde udgivet sin Reiseberetning og offret den 

 nogle faae Liniers Omtale og en Afbildning, af hvis ufuld- 

 komne Traek en af Nutidens ypperste Ornithologer bar 

 formaaet at udfinde dens virkelige Omrids og at frem- 

 mane af dens Grav idetmindste et Skyggebillede af Mau- 

 ritius's Kaempefugl. 



Leguats Ksempefugl. 

 (Efter Schlegel.) 



