208 



opleser da Saltet i Havvand, hvis Saltmaengde derved tillige 

 kommer til Nytte. Er Steensaltet endelig saa blandet med 

 Leer o. s. v., at det ikke kan lenne sig at bryde del 

 og fere det op, benytter man i de tyrolske og steierske 

 Bjergvserker endnu en anden Fremgangsmaade. Man ud- 

 graver nemlig store Huler i Saltleret, fylder dem med fersk 

 Vand og lader dette henstaae i dem, indtil det bar oplest 

 saameget af det i Saltleret fordeelte Salt, som det kan 

 optage, eller er, som man siger, maettet med Salt, hvorpaa 

 man pumper det op igjen eller lader det flyde gjennem 

 underjordiske Rer til Kogehusene, hvor det inddampes. 



Der gives Saltkilder, som naBsten ere maettede med 

 Salt (Luneborg c. 25 pCt.), men i Reglen ere de langt 

 fra Maetningspunktet, og det lonner sig da ikke at inddampe 

 dem ved kunstig Varme, men man benytter derimod saer- 

 egne Indretninger, de saakaldte Gradeerapparater, for at 

 skaffe sig en rigere Saltoplesning ved Hjaelp af en naturlig 

 Fordunstning. Det er bekjendt, at Vand fordamper i fri 

 Luft, medens de i Vandet opleste Stoffer blive tilbage, og 

 at det fordamper desto burtigere, jo sterre Overflade der 

 bydes Luften at virke paa, og jo torrere og varmere Luften 

 er. Herpaa beroer Indretningen af Gradeerhusene. Et 

 Gradeerhuus er et Stillads med sammenpakkede Riiskviste- 

 bundter, mellem og gjennem hvilke Vinden frit kan fare. 

 Saltkilden ledes hen over denne Bygning, og Vandet siver 

 og falder efterhaanden gjennem det hele Apparat ned til 

 Bunden, hvor det ankommer langt rigere paa Salt og langt 

 renere paa Grund af den underveis stedfundne Fordamp- 

 ning af Vand og Udskillelse af Gips og kulsnre Salte, der 

 ikke holde sig op!0ste saalaenge som Kogsaltet. De ud- 

 skilte Stoffer tilstoppe efterhaanden Mellemrummene mel- 

 lem Kvistene, og dette kostbare Apparat maa derfor fornyes 



