337 



var svagere og Kulturen stod lavere ! Man begriber nacsten 

 ikke, at del bar vaeret Menneskeslaegten muligt at haevde 

 sin Tilvaerelse mod denne frygtelige Fjeride. I Distriktet 

 Khandesch i Dekan blev der i 4 Aar (182529) ifelge 

 oflicielle Beretninger draebt ikke mindre end 1032 Personer 

 af Tigere; det engelsk-ostindiske Kompagni udbetaler 25 

 sh. for hver draebt Tiger og havde indtil Aaret 1807 

 allerede paa denne Maade udbetalt 30,000 , hvilken 

 Kapital vistnok bar svaret ypperlige Renter. Men paa 

 mange Steder, f. Ex. i de kratbevoxne Sumpe (Sunder- 

 bunds), der omgive Ganges's og Irawaddis Deltaer, vil det 

 neppe nogensinde lykkes at udrydde Tigeren. I Nepal 

 stiger den endog op til en H0ide af 9000 Fod, altsaa 

 til et Baelte, hvor den tropiske Plantevaext er ophert og 

 en naesten europaeisk Alpeflora bar indtaget dens Plads. 

 Tigerjagter med Elephanter here som bekjendt til de ost- 

 indiske Fyrsters og de engelske Officierers Yndlings- 

 forlystelser; man pleiede ogsaa at afholde Tvekampe 

 mellem Tigere og B0ffeler eller Naesehorn. Efter enhver 

 af de 0delaeggende Krige, som tidligere haergede Indien, 

 tiltog altid Tigernes Maengde overordenlig; i en eneste 

 lille By i Naerheden af Seringapatam draebte de i Label af 2 

 Aar 80 Mennesker. Skildvagter blive ofte bortsnappede 

 af dem, ja de ere endog ofte saa dristige, at de med et 

 Spring hente en Rytter eller en Best midt ud af en mar- 

 scherende Kolonne og straekke ham eller den til Jorden 

 med et eneste Slag af deres Poter. Forgjaeves sager man 

 at sikkre Brevposten ved at ledsage den med Trommer 

 og Fakler. For de usle Hyrdefolk, der beboe Bjergegnene 

 i det Indre af For-Indien, er Tigeren isaer en frygtelig 

 Plage, da de mangle Vaaben til at bekaempe den med. 



