389 



Hos de antike Skribenter, der behandle Planterne 

 eller Landvaesenet, kan man ofte traeffe Fortaellinger om 

 Tracer, hvis Tilvaerelse er umulig. Plinius bar seet et 

 Trae, som bar Nedder, Druer, Figner, Paerer, 

 Granataebler og forskjellige ./Eblesorter; Sagen bliver 

 ikke mere sandsynlig derved, at ban tilfeier, at (^t ikke 

 levede Isenge; nogle Linier derefter fortaeller ban, at paa 

 Platanen og Vinteregen kunne de fleste Frugtsorter podes, 

 men de fordaerve Srnagen.< 



Palladius fortaeller, at Valn0dder, ^Ebler, Kastanier 

 og Paerer ikke alene kunne podes paa Traeer af deres 

 egen Art, men ogsaa paa Vildstammer af Jordbaertraeet, 

 Slaaentornen, Platanen og Asken; hvilket imidlertid bevirkede, 

 at Frugterne sildigere modnedes. Maerkeligt er det, at 

 denne Vildfarelse er saa almindelig hos de antike Skri- 

 benter, selv hos en Columella, som dog i Reglen selv bar 

 seet det, ban beskriver. 



I Middelalderen traeffe vi den samme Tanke i Sagnet 

 om de sorte Roser. Disse, bed det sig, vilde frem- 

 komme, naar man kunde indpode Rosen paa Egen eller 

 paa Solbaertraeet. 



I Virkelighed kunne alene beslaegtede Planter podes 

 paa hinanden; og det er ikke saa forunderligt, thi for at 

 Sammenvoxning kan skee, maae de tvende Planters Cellevaev 

 vaere eensartet; Noget, som kun kan findes ved beslaegtede 

 Plantearter. Denne Saetning kan imidlertid ikke vendes saa- 

 ledes om, at alle Plantearter, fordi de ere beslaegtede, 

 derfor kunne podes paa hverandre. ^Eblet kan 

 ikke podes paa Paeren og Kastanien ikke paa Begen. 

 Nogle Exempler ville derfor bedst oplyse, af hvilket Omfang 

 den ovenfor opstillede Regel er. 



26 



