411 



Paa et andet Sted*) bar jeg gjort opmaerksom paa, hvorledes 

 man i Vesteuropa allerede laenge bar beklaget sig over 

 den omsiggribende Sygeligbed bos de podede Frugttraeer, 

 men det vilde f0re mig tbrvidt her at gjennemgaae de mange 

 maerkvaerdige Kjendsgjerninger, som foreligge angaaende 

 Knopindividernes Sygelighed, hvorfor jeg her vil indskraenke 

 mig til i al Korthed at berere denne Side ved Knopfor- 

 meringen. Hvor let og simpel denne end er, saa er 

 den for Traeernes Vedkommende dog ikke naturlig. Det 

 ved Knopformeringen forplantede Trae bar sin Grund i 

 Fr0et, og jo mere detfjerner sig derfra, desto mere kommer 

 det ind paa Alderdommens og Sygelighedens Bane. Derfor 

 er det nodvendigt, at Frugttraekulturen nu og da 

 regenererer sig gjennem Fr0. Tbeoretisk er det ikke 

 vanskeligt at forklare de podede Frugttraeers Sygelighed. 

 Podegrenen er nemlig altid et Stykke af et gammelt Trae, 

 hvis Ungdom kan ligge mange Aarhundreder tilbage, efter 

 hvilken Tid Traeet trods de mange Ompodninger stedse er 

 bleven aeldre og bar samlet mere Sygdomsstof ; om man end, 

 saaledes som Knight forsegte, stadig forynger de sundeste 

 Podegrene paa nye Fretraeer, vedblive de dog at vaere Stykker 

 af det gamle Trae og behaeftede med dettes Sygelighed. Hvad vi 

 kalde et ungt Graasteentrae, er da ikke nogen Yngling, 

 men et gammelt Trae, hvis Ungdomsalder indtraf tidligst 

 i Begyndelsen af forrige Aarhundrede. Heraf lader Frugt- 

 traeernes Kortvarighed sig ogsaa udlede , thi skjendt et 

 Frugttraees Alder ikke kan ansaettes til mindre end 200 Aar, 

 opuaae de faerreste Frugttraeer bos os en heiere Alder end 

 50 Aar. 



*) Om Opelskning af Frugttraeer ved Fre af Chr. Yaupell, i Halds 

 og Jergensens ffidsskrift for Landoekonomie. 1859. 



