418 



slet ingen Klangfigur kunne danne sig. En Spids i et af 

 Hj0rnerne vil nu beskrive paa den svaertede Glasplade 

 den ene Slags Svingninger , Grtmdtonens nemlig; en 

 anden paa Midten af en af Siderne den anden Slags, og 

 en tredie endelig paa et hvilketsomhelst andet Punkt i 

 Omkredsen vil vise sig at beskrive begge Slags Sving- 

 ninger paa engang. 



Vi ville ikke opholde os videre ved de mange For- 

 s0g, man kan gj0re, for at bevise denne Saetning om 

 Svingningernes Coexistents. En anden Anvendelse af 

 Methoden ligger naer, nemlig til at taelle , hvormange 

 Svingninger et Legeme, som giver en bestemt Tone, gj0r 

 i Sekundet. 



Det er sandt, man kan opnaae dette meget n0iagtigt 

 paa andre Maader, men denne Methode er den meest 

 direkte og med det Apparat, man dertil bar construeret, 

 yderst n0iagtig. I Hovedsagen bestaaer dette Apparat af 

 en rundt!0bende Skive, hvis Rand er overtrukket med et 

 tyndt Lag Olie. Spidsen af en Stemmegaffel, der giver 

 den Tone, man vil unders0ge, trykkes nu i en vis, n0i- 

 agtig bestemt Tid mod Skivens Rand, og man bar da 

 kun at taelle det Antal B01ger, der er beskreven paa 

 Skiven i det tynde Lag Olie. Vi vilde f. Ex. finde, at 

 Tonen a, hvis den n0iagtig er den samme, som nu officielt 

 er fastsat for Frankrig, gj0r 870 enkelte Svingninger i 

 Sekundet. 



I consonerende Toner staaer altid det Antal Sving- 

 ninger, som de forskjellige Toner gj0re paa samme Tid, 

 i et meget simpelt Talforhold. Allerede Pythagoras fandt 

 ved at maale de forskjellige Laengder af den samme 

 Streng, som gave consonerende Toner, at disse Laengder 

 stode i et simpelt Forhold til hinanden , og ban sluttede 

 heraf rigtigt, at det Antal Svingninger, som gjordes i samme 



