419 



Tid, stod i det omvendte , altsaa ligesaa simple Forhold. 

 Saasnart man fik andre Midler til at maale Svingningeraes 

 Antal, kunde man let ved disse overbevise sig om Rigtig- 

 heden heraf, men felgende Fors0g giver det meest slaaende 

 og tillige et meget neiagtigt Beviis derfor. 



I et Stativ befaestes 4 Stemraegafler, som give de 4 

 consonerende Toner: Grundtone, Terz, Qvint og Oktav, 

 saaledes at man kan komme til at anstryge dem alle med 

 en Hue. Paa den ene Green af hver Stemmegaffel er 

 loddet den tilspidsede Messingstrimmel, der er b0iet saa- 

 ledes, at de 4 Spidser ligge naer hinanden i en ret, 

 horizontal Linie. Naar man bar anstraget Stemmegaflerne, 

 f0res den svaertede Glasstrimmel hen over Spidserne. 

 Der tegner sig altsaa samtidig 4 Balgelinier, og naar 

 disse afgraendses ved to parallele Linier paatvaers af 

 Glasstrimlen, viser det sig ved Forsterrelsen , at de 4 

 Linier indeholde Belger, hvis Antal ganske noiagtig for- 

 holde sig som de 4 Tal: 4, 5, 6 og 8. 



Naar to Toner, som heres paa eengang, have om- 

 trent, men ikke ganske samme Heide, ville de to Arter 

 Svingninger afvexlende forstaerke og svaekke hinanden, efter- 

 som Svingningerne snart gaae i samme, snart i en mod- 

 sat Retning. Dette bevirker, at vi here St0d i Tonen, 

 det vii sige, en regelmaessig Stigen og Dalen i Tonens 

 Styrke. Ere de to Toner meget forskjellige , komme 

 disse St0d til at f01ge meget hurtigt paa hinanden, saa 

 hurtigt, at 0ret ikke laengere kan adskille de enkelte: de 

 h0res da som en ny Tone, idet et St0d da kommer til 

 at gj0re samme Indtryk paa 0ret, som en almindelig 

 Tonesvingning, saa at for Exempel 100 St0d i Sekundet 

 h0res som en Tone, der frembringes af 100 bele Sving- 

 ninger i Sekundet. Denne tredie Tone, der almindelig 



