420 



er forskjellig fra og dybere, end de to oprindelige, og 

 som isaer hares tydelig, naar den bliver consonerende 

 med de to andre, er Musikerne vel bekjendt under Navn 

 af Combinationstonen. For nu at laere disse sammensatte 

 Svingninger nasrmere at kjende, behove vi kun at gj0re 

 en lille Forandring i vor Methode. Vi tage to Stemme- 

 gafler, hvis Toner ere ganske lidt forskjellige. Paa den 

 ene er Spidsen fastgjort; paa den anden den svaertede 

 Glasplade, saaledes at Spidsen bererer Glasset naar de 

 laegges ovenpaa hinanden med Grenene lige over hinanden. 

 Efterat de nu begge ere anstrogne, forer man den ene 

 parallel henover den anden. Spidsen vil da paa Glas- 

 pladen skrive en Figur, som indeholder begge Slags 

 Svingninger paa engang, og man vil nu tydelig see den 

 samme periodiske Forandring i Svingningernes Storrelse, 

 som man h0rer i Tonens Styrke, idet Bolgerne i Linien 

 regelmaessig og efterhaanden gaae over fra sterre til 

 mindre og fra mindre igjen til sterre. Her er atter et 

 Beviis for de forskjellige Svingningers Coexistens, thi 

 samme Figur fremkommer noiagtig ved at tegne de to 

 B01gelinier, som vilde svare til de to forskjellige Slags 

 Svingninger, og af disse construere en ny Belgelinie, ved 

 Addition af Bevaegelserne, naar de gaae i samme, ved 

 Subtraction, naar de gaae i modsatte Retninger. 



Vi forlade nu denne Methode, som iovrigt ogsaa er 

 bragt i Anvendelse ved tvivlsomme Spargsmaal, f. Ex. af 

 Wertheim til at afgj0re, om en egen Art Toner, som en 

 Stang undertiden frembringer, hidr0rer fra Svingninger 

 paa langs eller paa tvers af Stangen. Men hvad jeg for- 

 nemmelig her bar for 0ie er den objective Fremstilling 

 af Tonesvingningerne , og dette Thema er endnu ikke 



