364 



Fede; thi bin lit, som Skoven gaaer Glip af, vender til- 

 bage til Luften for at berige og rense den. 



Simpel og laBrerig er Historien om Opdagelsen af dette 

 Forhold mellem Luften og Planterne. For hundrede Aar 

 siden vidste man ikke Andet derom, end at Planterne ved 

 deres Livsvirksomhed udviklede Luft, men ikke hvilken. 

 Saavidt gik nemlig Bonnets lagttagelser i 1754. 



Senere opdagede Priestley, at den af Planterne ud- 

 aandede Luft kan vedligeholde Forbraendingen. I Som- 

 meren 1771 lod ban et Voxlys braende i et lukket Rum, 

 indtil det gik ud af sig selv, og da ban derpaa satte en 

 Myrte i livlig Vaext derind, forbedrede Luften sig i Lebet 

 af 10 Dage saameget, at Lyset kunde taendes igjen. Her 

 var Iltens vigtigsle Egenskab naesten fundet, og Priestley 

 var paa Spor efter den dybtindgribende Opdagelse, hvor- 

 med ban 3 Aar senere hjalp med til at begrunde den 

 vigtigste Green af Naturvidenskaben, den nyere Chemi. 



Men kun langsomt traengte Forskningen frem. Alle- 

 rede i 15 Aar havde man vidst, at grenne voxende Planter 

 gjere Luften skikket til at vedligeholde Forbraendingen, da 

 Ingenhousz opdagede, at det kun er i Sollyset, at Plan- 

 terne frigjere Ilten. -Men hvorfra kommer denne lit? dette 

 Sp0rgsmaal bavde hverken Priestley eller Ingenhousz be- 

 svaret. Da kom efter uok et Aarti Senebiers Arbeide 

 over Sollysets Indflydelse paa Planternes Vaext, og nu ferst 

 var den simple Saining, at Sollyset meddeler Dladene den 

 Evne at binde Kulsyrens Kulstof og frigjere dens lit, hvor- 

 ved Luftkredsen bevarer sin Sammensa3tning, Videnskabens 

 Eie. For at tilfredsstille Menneskets Forskeraand stod der 

 nu kun tilbage at udfinde Maengdeforholdet mellem den 

 optagne Kulsyre og den udaandede lit. Den hele Kjede 



