368 



Lyset opfylder Luften med Vell'ugt, taber sin Duft, naar 

 den flyttes hen paa et merkt Sted. 



Del er altsaa den brogede og duftende Planteverden, 

 der frembringer Livet, men dette gj0r den kun i Lyset; jo 

 staerkere dette er, desto livligere gaaer Luftens Omdannelse 

 for sig paa Mark og Eng og i Skov. 



En Deel af den Luft, som Planterne fortaere, frem- 

 bringes imidlertid afDyrene. Os f0der Marken, hvis Korn 

 Lyset bar avlet; vi ernaere igjen med den Kulsyre, som vi 

 udaande, den Skov, gjennem hvilken vi vandre. 



Dyrenes Aandedraet er vel ikke lige staerkt orn Dagen 

 og om Natten, men viser ikke nogen anden vaesenlig P'or- 

 skjel, end at der om Natten udaandes mindre Kulsyre. 

 Den Modsaetning, som gjer sig gjaeldende i Plantelivet mel- 

 lem Lys og M0rke, flnder ikke Sted i Dyrelivet. 



Aarsagen til bin Formindskelse af den udaandede Kul- 

 syremaengde kan ikke s0ges i S0vnen; thi Mennesket ud- 

 sondrer i S0vnen en st0rre Maengde Kulsyre, end naar ban 

 hviler vaagende under i0vrigt lige Omstaendigheder. For- 

 skjellen mellem det dyriske Stofskifte om Dagen og om 

 Natten kan derfor ikke s0ges i Modsaetningen mellem 

 Vaagen og S0vn, men mellem Lys og M0rke, Arbeide 

 og Hvile. 



Blandt de Fordringer, som man stiller til en sund 

 Bolig, bar man altid fremhaevet den, at den skulde vaere 

 lys. Man bebreider m0rke Boliger, at de gj0re Menne- 

 skene blegsyge og usunde. Men m0rke Boliger ere ofte 

 tillige kolde og fugtige, og indtil for kortTid siden havde 

 Ingen unders0gt, bvad der maatte tilskrives Mangel paa 

 Lys, og hvad Varmegraden, Fugtigheden og den fordaervede 

 Luft, naar et Menneske ligesaalidt kan trives i de snevre 



