95 



sednare synes Tilly hafva hoppats och derfore i det langsta velat af- 

 vakta stadens svar. Foretoge man en stormning, som ej medforde 

 onskad pafoljd, sa maste den blott tjena att oka de belagrades mod, 

 och da tycktes, af redan anforda skal, intet annat atersta an att upp- 

 hafva belagringen och draga sig tillbaka, savida ej de belagrande under 

 missgynnande omstandigheter ville afventyra ett oppet faltslag med en 

 mahanda ofverlagsen fiende. Delta forklarar tillrackligt Tillys tankar, 

 hvadan man ej synes oss berattigad att (med Gfrorer och andra) till- 

 skrifva honom en smaaktig afund mot Pappenheim. Denne, lika oforvagen 

 som Tilly var forsigtig, yrkade i det krigsrad, som Tilly den 19:de 

 om aftonen sammankallat, att man tidigt foljande morgon borde fore- 

 taga en allman stormning. Tilly hyste harvid manga betankligheter 

 och, sasom det synes, ej utan skal, ty annu hade man, oaktadt 

 trenne dagars haftigt bombardement, ej lyckats oppna nagon betydan- 

 de breche pa stadens murar. Icke dess mindre instamde de andra of- 

 verstarne i Pappenheims asigt. Likval tvekade Tilly tortfarande och 

 yttrade nya betankligheter vid ett tidigt om morgonen den 20:de Maj 

 hallet krigsrad, der meningarna voro delade, huruvida det vore rad- 

 ligt att vid dagsljus borja stormningen. Dock segrade afven nu den 

 djerfvare asigten. 



I staden hade man under natten mellan den 19:de och 20:deiakt- 

 tagit en ovanlig rorelse i det fiendtliga lagret och med anledning der- 

 af befarat en redan da tillernad stormning. Denna farhaga skingrades 

 med det inbrytande dagsljuset och manga af borgrarne ofvergafvo nu 

 sina poster for att soka hvila och vederqvickelse. Manga strommade 

 till radhuset for att erfara utgangen pa den ofverlaggning , som sedan 

 klockan 4 pa morgoneu der egde rum rorande den med Tilly fore- 

 slagna underhandlingen. Midt under denna radplagning, hvari afven 

 Falkenberg deltog, instortade plotsligt en borgare i radssalen, utro- 

 pande, att falten omkring staden hvimlade af ryttare och forstaderna 

 voro fulla af krigsfolk. Falkenberg svarade lugnt: "ban onskade att 

 de kejserlige fordristade sig att storma; de skulle forvisso blifva sa 

 emottagne, att det skulle bekomma dem ilia"; och med denna for- 

 klaring fortsatte han radplagningen, utan att lata marka den ringaste 

 oro. Tvifvelsutan ville han harigenom ingifva de narvarande mod och 

 forebygga, att i hapenheten ofverilade beslut fattades; ty annu allt- 

 jemnt synes han hafva hoppats att genom Gustaf Adolfs ankomst se 

 staden raddad, och ville derfore genom de foreslagna underhandlin- 

 garna blott vinna tid och tillfredsstalla dem bland borgerskapet, som 

 payrkade kapitulationen. Men just da man var sysselsatt att affatta 



