90 



hvilket dock annu sig manligen varjer och sages numer med marskal- 

 ken vara i godt fortroende" '). 



Magdeburgs ode berodde salunda till vasendtlig del pa de bada 

 protestantiska kurturstarne, och sannolikt hade staden kunnat riiddas, 

 oin Johan Georg i tid hade lyssnat till Gustaf Adolfs entragna upp- 

 mnningar att for sadant a'ndamal med honom forena sig. Redan fran 

 Frankfurt hade konungen sa'ndt hofjunkaren Taube till kurfursten for 

 att dertill formii honom; och dii Taube drojde, men Magdeburgs fara 

 pakallade skyndsam hjelp, sa affardade konungen genast efter ankom- 

 sten till Potsdam ett nytt sandebud, ofverste Boch, med ett bevek- 

 ligt bref till kurfursten sarat uppdrag att a konungens v t agnar anmoda 

 honom: "om konjunktion (med konungen) till Magdeburgs succurs;om 

 saker passage och tillforsel; om att kurfursten ville K. M. personligen 

 mota och med K. M. sig forena" ! ). Den 21 om aftonen aterviinde 

 andtligen Taube, medforande ett afbojande svar fran kurfursten. "Gick 

 alltsammans derpa ut," skrifver Grubbe 2 ), "att Kur-Sachsen forevan- 

 de sin svara pligt, dermed han kejsaren och det romerska riket a'r 

 tillbunden; att genom [den af konungen askade] passagen deriverades 

 sedes belli in i hans land; sedan vidare, att han de kejserske tillfor- 

 sel hade afslagit allaredan; och slutligen, att de frankiska och schwa- 

 biska kretsarne, der de kejserske, som ur Italien komne aro, ville 

 tranga med gewalt igenom, sokte hos honom pa sadant fall, efter af- 

 talet i Leipzig, succurs, hvarfore han sjelf till Zeitz sig begifva maste, 

 nagot afsides; hvarforutan han annu icke vore i en ratt forfattning 

 och dagligen med varfningar occuperades: for hvilka orsakers skull 

 ingen conjunction denna gang kunde ske, ingen passage och ingen pro- 

 viant efterlatas, ej heller kunde han komma till samtal med K. M.; 

 i en summa, allt det K. M. hade anhallit, blef hogeligen excuseradt, 

 allenast tillbjod han sig att sanda nagre af sitt rad, som med K. M:s 

 rad loco commodo kunde tractera." 



Salunda framhardade kurfursten i sin senfardiga och betanksamma 

 politik, utan att deri lata sig rubbas hvarken af Magdeburgs fornya- 

 de ansokan om hans hjelp, eller af Gustaf Adolfs bevekliga uppmnnin- 

 gar, hvilka afven Arnim understodde. Och likval, anmarker Helbig, 

 visste kurfursten allt for val, att konungen hade ratt, ty han var till- 

 rackligt underrattad om Magdeburgs tillstand och hvad af kejsaren 

 och de katolske vore att vanta. Genom en Pappenheims agent, som 

 Sachsen vunnit, hade han (redan i Mars) erhallit de omstandliga*te 



1) Grubhes relation ur Iftgrct vid Potadam d. 12 Maj (pf. st.) 1631. (A. st.) 



2) A. st. 



