74 



i en gemensam inlaga till kejsaren. Sa Ifmgt hade kurfursten 

 af Rarhson ieke tvekat att ga i spetsen for sina medstander. Men nu 

 upjitradde det brandenburgska sandebudet, kansleren von Gotz (den- 

 sannne som kort forut varit afl'iirdad till Gustaf Adolf) saint yrkade 

 pa nfidviindigheten af en krigsforfattning, alldenstund man ej hade 

 mycket att hoppas af kejsaren och de katolska furstarne i Frankfurt. 

 Kurfursten tvekade att taga ett steg, uppenbart stridande mot de var- 

 ningar, som nyligen kommit honora tillhanda fran kejsaren. Men 

 kraftigt understodd af de ofrige sta'nderna genomdref Gotz, i den nion- 

 de sittningen (den 1 Mars), att kurfursten lofvade emottaga forslag 

 ri'irande denna fraga. Deputerade Iran konventets samtlige stfinder 

 med undantag af Kursachsen, uppsatte da for Johan Georgs rakning 

 ett betankande, hvari foreslogs, att man efter Ligans foredome skulle 

 uppriitta en gemensam krigsforfattning, icke mot kejsaren, utan "till 

 forsvar mot dem, som i strid med riksfbrfattningen tillato sig krigs- 

 pressurer." For sadant andamal skulle trenne harar uppstiillas : en af 

 25,000 man till de bada sachsiska kretsarnes skydd, en annan af 

 15,000 i Franken och Schwaben, en tredje af 10,000 vid "Weser och 

 Main. Det kejserliga krigsfolket i Italien skulle ej tillstadjas genom- 

 tag genom nagra evangeliska standers omraden. Slutligen forklarades 

 det andamtalsenligt, att de evangeliska officerarne aterkallades ur kej- 

 sarens och Ligans tjenst. Men fa dagar derefter (den 13 Mars) for- 

 klarade sig kurfursten afgjordt emot en St\dan forening, da flera evan- 

 geliska stander voro franvarande och manga sandebud ej voro befull- 

 magtigade i forevarande fraga. Han ville sjelf vjirfva 11,000 man 

 och, sa langt han kunde sta till svars derfor, understodja de ofriga 

 standerna i den ofversachsiska kretsen, savida de gjorde sitt till. Un- 

 derstode man sig att vilja utrota den augsburgska bekannelsen, sa 

 skulle han till sista andedrag forsvara sig, men afven blifva kejsaren 

 horsam. Slutligen hanvisade han pa konventets snara upplosning och 

 yrkade, att de vidare radplagningarne skulle ofverlemnas at ett ut- 

 skott, som for sadant andamal borde va'ljas. Derpa svarade de of- 

 riga standerna, att den blotta kretshjelpen intet skulle utratta utan 

 en nara gemensam forbindelse mellan dem alia, och till ett sadant 

 gemensamt foretag voro tillrackligt manga beredvillige stander nfirva- 

 rande. Den augsburgska bekannelsens utrotande vore ej radligt att 

 afbida: hvarhelst ett riksstand hotades med exekution, eller pa annat 

 satt bragtes i trangmal, maste man genast skynda till undsattning; 

 afX'en de stader, som i nbdens stand inlatit sig med svenskarne, bor- 

 de man icke neka sin hjelp. Magdeburg, som med en ansokan om 



