70 



ser jag ingct tvifvcl, att E. M:t saval at sina egna arfkonungariken 

 och lander (pa hvilka konungen af Sverige och bans adherenters pla- 

 ner, sasom man val vet, fornamligast iiro rigtade) som at hela det 

 romerska rikets betryggnnde och valfard skall egna en storre och hopre 

 omvardnad. Hn at det, for hvars skull den italienska fredens slutliga 

 fullbordan och accomodation iinnu forhindras, och Dess kejserliga krigs- 

 tolk uppehalles i Italien. Och da just samma krigsfolk for detta blif- 

 vit med de horsamma kur-, furstrarnes och standernas hOgsta betun- 

 gnnde varfvadt och hittils underhallet afven i Italien, dit det till deras 

 outsiiL'li.izt stora skada och omkostnad blifvit ur riket bortfordt, sa 

 kan E. M:t med sitt hogst upplysta forstand sjelf nadigst domma, 

 hurti smartsamt och tungt det maste forefalla de trogne kur-, furstarne 

 och st. : indorna, oin de under narvarande tidsforhallanden ej skulle kunna 

 tillgodonjuta n.Umnda folk till sitt och rikets defension och betryggan- 

 de mot de for ogonen sviifvande mfingfaldiga krigsfarorna." 



I sammanhang harmed sager sig kurfursten genom en fornam per- 

 son i Frankrike ej blott i fortroende hafva blifvit for visso underrat- 

 tad, att konungen derstades vore fnllkomligt benagen till den italien- 

 ska fredens konfirmerande och uppmtthallande, hvilket han ock redan 

 pa ett otvetydigt satt adagalagt genom det franska och schweiziska 

 krigsfolkets aflagsnande ur Casale; hvarjemte han nyligen till kejsa- 

 rens hof aiFardat sitt extraordinarie sandebud for att betyga detta 

 fredalskande sinnelag, samt till Italien sandt en geheimesekreterare for 

 att ordna fragan om de intagna orternas restitution: utan hade oni- 

 formalde fornama person tillika kontesterat, att, om blott hertigen af 

 Nevers erholle investituren , ville konungen af Frankrike disponera 

 Gustaf Adolf att med sin krigsmagt lemna det tyska rikets grund, 

 hvarigenom vagen skulle kunna oppnas till en billig och reputer- 

 lig fred. 



Erinrande kejsaren om hvad som rorande denna fraga blifvit af- 

 handladt pa furstedagen i Regensburg, uppmanande kurfursten honom 

 pa det bevekligaste att i betraktande af rikets narvarande beliigenhet 

 pa allt satt beflita sig om den italienska fredens fullbordan, allden- 

 stund intet biittre och skyndsammare medel funnes att bereda Tilly 

 den af honom sa ifrigt astundade undsattningen samt forhindra de 

 flerastades i riket redan pagaende eller framdeles forestaende "vidriga" 

 varfningarne, jemte ofriga farliga rorelser och anslag, an att det i 

 Italien sig uppehallande kejserliga krigsfolket sa fort som mb'jligt fb'r- 

 des till Tyskland. Afven skulle man genom den italienska fredens 

 befastande undanrodja manga andra svara, "af denna italienska con- 



