128 



sten in. m., hvilka v&xa enligt samnia oforiinderliga lagar, sora nageln 

 hos menniskan , och hvilka, om de icke afnutas under bruket, vaxa till 

 en viss langd. Men klor, klofvar, hofvar in. in. afnutas, da dessa djur 

 begagna futterna for att ga eller klifva, dervid afnotningen beror af 

 beskaftenheten af den lokal, hvarest dessa djur rora sig. Hornboskap, 

 soin stallfodras hela aret om och st c ar pa stro, erhaller stora klofvar, 

 emedan de lefva under sadana forhallanden, att de icke afnotas. De 

 vaxa till en viss langd, som betydligt ofvertraffar klofvarne hos deni, 

 som ga pa bete pa stenbunden mark, da klofvarne afuotas. Sa ar 

 det val bekant, att klorna vaxa hos foglar, sora hallas i bur, sa att 

 de icke eller med svarighet kunna ga pa markcn eller golfvet. Orsa- 

 ken hiirtill ar densamma, att de nemligen, i sitt instangda lage, icke 

 lefva under sadana yttre forhallanden, som verka afnotande pa klorna. 

 De vaxa till sin bestamda langd och kroka sig i spetsen hos dem, 

 som plaga vistas i trad, hvilket deremot icke ar fallet hos sadana 

 foglar, som vistas pa marken i sumpiga trakter. 



Men latom oss, efter denna inledning, ofverga till det egentliga 

 amnet for denna framstallning, som ar utredning af orsaken till den 

 olika klobildning, som normalt forekommer hos Riporna om sommaren 

 och vintern, hvilket ar ett allmant erkandt forhallande. Ripornas 

 klor om sommaren aro i de fiesta fall korta och trubbiga, stundom 

 knappt ofverskjutande den sista tafalangen, och om vintern alltid langa, 

 med hvass spets och hvassa riinder, saint skalformigt fbrdjupade pa 

 den undre ytan af den del af klon, som skjuter ofver falangen. Denna 

 fordjupning ar ett uttryck af den konvexa nagelbadd, fran hvilken den 

 utvecklat sig, och de hvassa randerna aro icke annat, an de tunna 

 randerna af nageln, som voro inbaddade i nagelfalsen, hvilka, sedan 

 de skjutit ut fran densamma, forhardnat. Dalripans klo om vintern 

 ar saledes formen pa en klo, som, utan att skadas af mekaniska 

 inflytelscr, far tillfdlle att vaxa, ut till sin normala langd, salunda 

 bibehallande sin normala form. Man finner derfore en fullkomlig of- 

 verensstammelse mellan formen och beskaffenheten af vinterklorna hos 

 Ripor, som jag, till ett icke ringa antal, varit i tillfalle att se har- 

 stades om vintrarne, och afven forekomma hos de Ripor i vinterdragt, 

 som forvaras i Universitetets Finska fogelsamling. 



Da Professor Nilsson ur den teleologiska synpunkten vill forklara 

 orsaken till formen pa Ripornas klor om vintern salunda, att naturen i 

 sin moderliga omvardnad om sina alster forsett dem med sadana klor 

 om vintern , pa det desamma ma kunna genom isskorpan grafva upp sina 

 fodoamnen, anser lian dessa vinterklor alldeles nodvandiga for deras 



