130 



sig pa sadana olika lokaler, skall man finna att Ripor, soni om som- 

 maren vistas pa angar, icke hat'va korta, utan langa klor, om ock 

 icke fullkomligt sa, langa som om vintern, da sadana, som uppehalla 

 sig a steniga backar, hafva ganska trubbiga och korta klor, som knappt 

 stracka sig langre an den sista eller tredje t'alangen, pa hvilkcn klon 

 forekommer. Hiiraf synes man kbirligen kunna draga den slutsats, att 

 olikheten i klornas form om vintern och sommaren beror derpa, att 

 desamma om vintern, da marken ar beta'ckt med sno, icke afnotas 

 och af sadan anledning utvaxa till sin normala langd, da de, sedan 

 snon forsvunnit pa marken, afnotas, hvilkct intraffar olika pa olika 

 lokaler, allt efter markens mer eller mindre stenbundna beskaffenhet. 

 Starkast ar naturligtvis denna afnotning hos sadana Ripor, som uppe- 

 halla sig a steniga backar, sa att da afnotningen natt sin hojd, klorna 

 hos dessa knippt stracka sig langre an tafalangen, da deremot afnot- 

 ningen ar ingen eller ganska ringa hos de individer, som uppehalla sig 

 a mosslupna angar, Klornas olika form hos Riporna om sommaren 

 kan salunda med latthet forklaras genom lokalens olika afnotande in- 

 flytande pa desamma, likasom den hos alia individer likartade beskaf- 

 fenheten af klorna om vintern finner en naturenlig forklaring derige- 

 nom, att dessa olika inflytelser icke aga rum om vintern, da marken, 

 sa olika den an ma vara om sommaren, ofverallt ar betackt af sno, 

 och de yttre inflytelserna pa klorna saledes ofverallt likartade. Denna, 

 sasom mig synes, ganska naturliga forklaring af forhallandet vinner 

 full bekraftelse, derigenom att, om man a vinterklon af en Dalripa af- 

 skar de delar af klon, som ofverskjuta falangen, och filar bort de yttre 

 lamellerne af hornbekladnaden a klorna, klon crhaller fullkomligt sannna 

 form, som de sa kallade sommarklorna i sin mest afnotta form, och 

 att man, vid longitudinell genomskarning af klon jemte falangen hos 

 Ripan, aldrig finner en annan nagel under den yttre, om man genom- 

 skar sommarklor om hosten eller vinterklor om varen, da de enligt 

 Professor Nilssons uppgift borde fallas , hvilket nodvandigt maste vara 

 fallet, om en sadan klofallning, som Nilsson omncamner, skulle aga rum 

 i verkligheten. Faster man sig ater vid nyttan af de langa klorna 

 hos Dalripan om vintern, kan denna vara ingen annan an att med 

 storre latthet kunna springa pa den snobetackta marken, emedan de 

 vid sadan form pa klorna sjunka mindre djupt i sniin, ;in om klorna 

 vore kortare och trubbiga. De spela saledes hos Ripan samma rol 

 om vintern, som de langa klorna hos vadare, som uppehalla sig a 

 suinpiga trakter, sasom Parra in. fl. Salunda synes miir <lcn olika 

 beskaffenheten af klorna hos Ripan pa ett naturligt salt, i ofvercns- 



