ett i flera hanseenden ganska intressant bidrag till det trettioariga kri- 

 gets historia. Det pa samma gang raska och sammantrangda fram- 

 stallningssattet gor boken lattlast och underhallande. Fornamligast 

 grundad pa forut obegagnade kallor i Kongl. Sachsiska Stats-Archivet 

 i Dresden, hvilka forfattaren flitigt radfragat, sprider den ofver man- 

 gen hittills dunkel och outredd punkt ett nytt och klarare ljus, och 

 det ar harvid forskningens fackla, ej fantasiens irrbloss, som belyser 

 foremalen. Nagon gang ar forfattaren mahanda litet for rask i sina 

 omdomen, i synnerhet om Kejsar Ferdinand il, som i honom funnit 

 en lika sa strang domare som i Fr. v. Hurter en devouerad beun- 

 drare. Men deremot ar han sardeles lycklig i skildringen af Gustaf 

 Adolfs personlighet, och der denna i ord eller handling upptrader, far 

 framstallningen stundom en dramatisk askadlighet. Vi hafva derfore 

 trott oss bora taga namnde fortjenstfulla skrift till utgangspunkt for nar- 

 varande af handling, hvarvid vi dock, med begagnande af de rikhaltiga 

 kallor, som statt oss till buds, hafva ansett oss bora behandla amnet 

 ofter en mer omfattande plan. 



I. 



Adof i Ty^kland ar 163O. 



Efter den bohmiska revolutionens undertryckande, den Evangeli- 

 ska Unionens snopliga sjelfmord, aktsforklaringen mot Fredrik af Pfaltz 

 samt den olyckliga utgangen pa det krig, for hviket Kristian IV, i 

 forlitande pa sina bundsforvandters ilia uppfyllda loften samt de tyska 

 protestanternes bistand, sa modigt stallt sig i spetsen, kunde i sjelfva 

 verket protestantismens krafter i Tyskland anses brutna, och kejsar 

 P'erdinand stod nu maktigare i det tyska riket an nagon romersk 

 kejsare sedan Karl V:s dagar. Genom den pfalziska kurvardighetens 

 ofverflyttande pa Bayern, hade det katholska partiet vunnit en af- 

 gjord ofvervigt i kurfurste-kollegiet denna det tyska rikets inflytel- 

 serika senat, hvilken under Ferdinand II:s regering niistan syntes 

 hafva tradt i den tyska riksdagens stalle ; och genom det om varen 

 1629 utfardade restitutions-ediktet hotades Tysklands protestantiske 

 fiirstar och stander med forlusten af alia de fordelar, som de allt se- 

 dan religions- och profan-freden i Augsburg 1555 smaningom lyckats 



