bara, borde efter kurfurstarnes godtfinnande forsona sin skuld med 

 penningboter. Under dessa vilkor forklarade sig Gustaf Adolf vilja 

 draga sin besattning ur Stralsund samt inga fred med kejsaren, sa- 

 vida denne ej vidare understodde polackarne. Kejsaren, som just vid 

 denna tid genom freden i Liibeck befriades fran kriget med Kristian 

 IV, var naturligtvis foga bojd att lyssna till dylika fordringar; och 

 saken invecklades ytterligare da Arnim med en del af den kejserliga 

 haren om varen 1629 sandes till Preussen for att der i forening med 

 polackarne sysselsatta svenskarne samt derigenom hindra Gustaf Adolf 

 att, sasom han ernat, ga bfver till Stralsund. Harigenom blef sven- 

 skarnes stallning i Preussen hogst betanklig, emedan en ej obetydlig 

 del af den svenska krigsstyrkan derstades foregaende host blifvit of- 

 verford till Sverige for att anvandas till det tillernade tyska falttaget. 

 Dertill kom, att den vankelmodige och opalitlige kurfursten af Bran- 

 denburg tycktes sinnad att bryta den med svenskarne ingangna neu- 

 traliteten. Denna ofverhangande fara pakallade Gustaf Adolfs person- 

 liga narvaro och formadde honom att tills vidare installa den asyfta- 

 de expeditionen till Tyskland. Imellertid lyckades det hans faltherre- 

 snille, som isynnerhet under brydsamma forhallanden alltid framstod i 

 sin fulla ofverlagsenhet, att satta en grans for polackarues och de 

 kejserliges framsteg i Preussen; och under Frankrikes, Englands och 

 Brandenburgs bemedling inleddes pa sommaren de underhandlingar, 

 som omsider ledde till det sexariga stillestandet i Stumsdorff (den 

 ir "..r Sept. 1629). Harigenom fick Gustaf Adolf andtligen fria hander 

 till det lange tillernade tyska falttaget, hvartill han nu ifrigt uppma- 

 nades af Frankrike, som under den statskloke Richelieus ledning ater 

 borjat uppmarksamma den fara, hvaraf afven det hotades genom det 

 habsburgska husets vaxande magt. 



Frankrikes sakerhet och framtida sjelfstandighet fordrade, att det 

 habsburgska husets magt ej finge befasta sig; ty om det lyckades 

 kejsaren att i Tyskland gora sin myndighet gallande, och isynnerhet 

 om det lyckades honom samt det med honom och hans hus genom 

 slagtskapens, politikens och religionens magtiga intressen sa nara fore- 

 nade Spanien att tillvagabringa en sammanhangande forbindelse mellan 

 sina vidstrackta besittningar, sa befunne sig Frankrike fran trenne si- 

 dor liksom blockeradt och dess politiska oberoende hotadt af en of- 

 verhangande fara. Till denna faras afvarjande hade Henrik IV just 

 gripit till vapen, da han foil for en lonnmordares dolk. Maria af 

 Medici kande sig for svag att pa samma gang upptrada mot det habs- 

 burgska huset och mot de faktioner, som efter Henrik IV:s dod ater 



