13 



Oxenstjerna) "med all magt ville poussera honom till det tyska kriget" 

 yttrade konungen manga betankligheter och latsade sig till en borjan 

 foga bojd att inlata sig i ett sa vidtutseende fdretag; dock lat ban 

 slutligen paskina att han ej vore alldeles omedgbrlig, om han blott 

 formligen anmodades om saken saint forsakrades om andra magters 

 understod '). Imellertid lyckades det fornamligast genom Charnace's 

 outtrottliga bemodanden, att tillvJigabringa det 6-ariga stillestandet 

 med Polen, och nu se vi konungen under vintern 1629 1630 med 

 rastlos ifver bereda sig till det tyska falttaget. Men pa samma gang 

 lat han i Tyskland och annorstades utsprida, att han hogeligen astun- 

 dade en forlikning med kejsaren, ja att han till och med icke vore 

 obenagen att med kejsaren och Spanien gora gemensam sak mot Hol- 

 landarne, till hvilka han under den sednaste tiden kommit i ett min- 

 dre vanskapligt forhallande. Med dessa toregifvanden hade han flera 

 berakningar. Dels ville han insofva de kejserliga i sakerhet samt for- 

 ma kejsaren att minska sin krigsmagt vid Ostersjon och i stallet for- 

 starka sin har i Italien, hvarigenom Frankrike afven skulle blifva sa 

 mycket angelagnare om Sveriges bistand. Dels ville han genom denna 

 latsade benagenhet for f'red ofverbjuda Wallenstein, som vid denna tid 

 visade sig sardeles fbrsonligt sinnad, sannolikt for att fran sig afvanda 

 den af kurfursten af Bayern framkastade anklagelsen att han afsigtligt 

 sokte forlanga kriget 2 ). Genom att salunda kasta hela skulden for 

 kriget pa Wallenstein, ville konungen hos de tyska furstarne stegra 

 missnojet med denne och derigenom forma Ligan att atminstone till 

 en borjan iakttaga en neutral stallning, tilldess han val hunnit fatta 

 fast fot i Pommern. Till en stor del gingo dessa berakningar verkli- 

 gen i fullbordan, hvartill ej blott Frankrike, utan afven pafven Urban 

 VIII i icke ringa man bidragit. Salunda skulle man kunna saga att 

 de i sjelfva verket bada blefvo verktyg at Gustaf Adolf, medan den 

 statskloke Richelieu trodde sig begagna den svenske konungen sasom 

 ett verktyg for Frankrikes intressen. Det sanna forhallandet ar, att 



1) Att Charnace redan vid denua sin beskickning erbjudit Sverige subsidier, syaca 

 bland annat af konungcns yttrande i radet d. 27 Oct. 1629, att Frankrike erbjudit sig 

 att i Januari (1630) erlagga 400,000 imperialer forskottsvis. 



Afven ffirtjenar anmarkas, att Frankrike redan oni hosten 1629 afelOt ett fordrag 

 republiken Venedig som derigenom forband sig att ifran ocb. med ar 1630 med 400,000 

 livres bidraga till de subsidier som Frankrike skulle betala Sverige for en diversion i 

 Tyskland. 



2) Konungen var ofvertygad att Wallenstein ej hade nagot allvar med sin visade 

 benagenhet for en forlikning och sager sig derfore vilja gripa fienden an med dees 

 egna praktiker. 



