19 



Ett forbundsfordrag uppsattes bar och undertecknades saval af Charnacee 

 som af de svenska fullmaktige. Genom detta fordrag forpligtades 

 Sverige att fora kriget i Tyskland, Frankrike att lemna understod i 

 penningar. Sasom forbundets andamal betecknades de tyska stander- 

 nas aterinsattande i deras gamla fri- och rattigheter, det kejserliga 

 krigsfolkets aflagsnande, hafvets och handelns betryggande. I afseen- 

 de pa religionen skulle de bestaende rikslagarne uppratthallas, och 

 Gustaf Adolf tillstadja den katolska gudstjensten, hvarhelst han fore- 

 funne den. De tyska furstar och slander, som sa onskade, skulle det 

 sta fritt att bitrada detta forbund. Ligan skulle atnjuta neutralitet. 

 Slutligen aftalades, att kejsaren i den blifvande freden skulle forbin- 

 das att sa val vid Ostersjon som i Graubiindten nedbryta de af de 

 kejserlige gjorda befastningarne. Gustaf Adolfs fordran, att konungen 

 af Frankrike ej utan hans vetskap och samtycke skulle sluta fred i 

 den mantuanska tvisten, hade Charnace bemott med den invandnin- 

 gen, att han ej visste hvad hans herre kunde hafva lofvat italienarne; 

 likval borde Gustaf Adolf vara forvissad om Richelieu's allvar i denna 

 fraga, da kardinalen just nu for andra gangen droge till Italien. Men 

 Gustaf Adolf hade afven andra betankligheter och vagrade att stad- 

 fasta det i Westeras aftalade fordraget. Den fornamsta stotestenen sy- 

 nes hafva varit Charnaces fordran, att Gustaf Adolf skulle skicka ett 

 sandebud till Frankrike for att der traifa narmare aftal rorande den 

 truppstyrka, hvarmed Sverige borde fora kriget i Tyskland och hvar- 

 efter Frankrike ville ratta subsidiernas belopp '). Hartill ville Gustaf 

 Adolf blott med det vilkor samtycka, att hvad som redan blifvit af- 

 taladt i Westeras i alia handelser skulle ega giltighet, hvadhelst som 

 komme att ytterlig^re beslutas i Frankrike. Men da Charnace ej kun- 

 de hartill forbinda sig, ansag konungen hela underhandlingen sta pa 

 allt for Ibs grund. Han misstankte, att Frankrike blott ville genom 

 honom sysselsatta kejsaren i Tyskland for att under tiden kunna till- 

 tvinga sig en sa mycket formanligare fred i Italien och sedermera 

 lemna honom, liksom forut Holland och Kristian IV, i sticket. Dess- 

 utom ansag han de erbjudna subsidierna (tre tunnor guld) allt for ringa, 

 for att han under sakernas davarande tillstand skulle till det priset 

 "sa hogt forobligera sig till konungens af Frankrike nutum och arbi- 

 trium"; isynnerliet som han fruktade, att om han nu bunde sig ge- 

 nom det foreslagna fordraget med Frankrike, han derigenom skulle 



1) I sitt bref till Axel Oxenstjerna af den 25 Mars 1630 sitger sig konungeu i 

 hufvudsaken hafva varit ense med det fninska sandebudet, men anfor ofvannamnda 

 oinstandighet sasom fornamsta skalet till sin vagra.u att ratificera fordraget. 



