20 



berofva sig Englands och Hollands nnderstod, afvensom mojligheten 

 af en ftirmanlig forlikning mcd kejsaren. For en sadan torlikning, 

 hvartill kejsarens davarande stallning oppnade en gynnsam utsigt, var 

 Gustaf Adolf vid ifragavarande tidpunkt icke obenagen , afven om han 

 derigenom blott sknlle bereda sig nagra ars lugn pa det ballet. Ty 

 han fann Danmarks forhallande hogst misstankt, hvartonitan en 

 med Danzig uppkommen och, enligt bans iifvertygelse, af Danmark 

 och Holland underblast tvist afven pakallade bans uppmarksamhet; 

 hvadan han var oviss, at hvad hall han forst borde vanda sina va- 

 pen. Afven hade fran Preussen oroande tidningar inlupit, "liksom 

 skulle der vara kandt nagot upplopp, och herr Johan Baner kommen 

 pa olycka." Derfore sager konungen sina resolutioner annu hanga pa 

 de underrattelser han vantade fran A. Oxenstjerna, som da befann 

 sig i Preussen. "Hvarfore ar War befallning," skrifver konungen med 

 anledning haraf till rikskansleren , "att J med aldraforsta gifve oss 

 tillkanna hvad edert tillstand .ar, enkannerligen om Wi kunne njuta 

 det tyska rytteriets tjenst, och om J kunnen verificera de forslag Wi 

 eder sist med Grubben tillsande" '). Det var dessa fran alia hall sig 

 hopande faror och svarigheter, som for ett ogonblick kom Gustaf 

 Adolf att tveka, hvad han borde "forst eller sist begynna," samt for- 

 madde honom att for hvarje handelse "sno en telam tractatus med 

 de kejserska." Men han har dock ej lange besinnat sig, innan han, 

 annu osaker om frammande understod och salunda blott hanvisad till 

 egna krafter, beslot att f6retaga det tyska falttaget och, enligt det 

 svenska riksradets tillstyrkan, "drifva underhandlingarne under hjel- 

 men." I detta djerfva beslut leddes han liksom af en hogre ingifvelse, 

 och den varma hanforelse hvarmed foretagets storhet fyllde hans brost, 

 har hos honom redan fran borjan parat sig med en fast tillforsigt till 

 dess framgang. Den harflbt fran en i grunden religios kansla af den 

 hiiga kallelse, han gick att uppfylla, och den ofta framskymtande 

 aningen om en snart stundande dod, har at denna kansla gifvit det 

 djupa allvarets pragel. 



En omstandighet vackte dock Gustaf Adolfs oro och farhagor. 



1) Dctta hur afsccndc pa det ktinslcrcn tilhiaiida ^Memorial ofvcr dc ftrendcn, som 

 unga den prcussiska stntcn och II. M:t vill att C:intzlcren tager i akt; Actuin Stock- 

 holm d. 17 Janunri anno 1630." (Efter svenska Riksrcgistraturet aftryckt i ,Arkiv 

 till upplj-sning om svenska krigens och krigsrattningarnes historia," D. I a. 88. o ff. 

 rijfrigt Gustaf Adolfs bada skrifvelser till A. Oxenstjerna dat. Stockholm d. 17 

 och 25 Mars 1630; jcmf. ^Memorial Ofver de ftremlrn, sum Kongl. M:t vill att Cautz- 

 lercn tager i akt och gifvcr sitt svar tippa. Actuin Storklmlm d. 8. Aprilis anno 

 1630." (A. st. s. 100 o. F.) 



