23 



befalet ofver den kejserliga haren. Harigenom befriades Gustaf Adolf, 

 kort fore sitt upptradande pa den tyska krigsskadeplatsen , fran en 

 farlig motstandare : och likval drb'jde det annu lange innan Ligan pa 

 ett kraftigare satt understb'dde kejsaren, som salunda till en borjan 

 sag sig uteslutande hanvisad till sina egna forsvarskrafter. Men af 

 den kejserliga haren befann sig en ej obetydlig del i Italien. Atersto- 

 den var i vidt spridda qvarter fb'rlagd ofver stbrre delen af Tyskland, 

 och vid Gustaf Adolfs landstigning i Poramern funnos der ochiMech- 

 lenburg blott omkring 40,000 man under Torquato Contis befal, hvilka 

 hade att bevaka en lang kuststracka och dessutom for att kunna un- 

 derhallas hade blifvit fordelade ofver de omraden, som enligt det af 

 Wallenstein infbrda systemet maste bidraga till deras forsorjande. Har- 

 af fb'rklaras till nagon del det ringa motstand Gustaf Adolf motte vid 

 sitt fb'rsta upptradande i Pommern; men derjemte synes Conti till 

 svenskarnes egen forvaning hafva fdrsummat de af behofvet pakallade 

 fbrsvarsatgarder, som det statt i hans magt att vidtaga. Om detta 

 skett i ofverensstammelse med nagon af Wallenstein hemligen nard on- 

 skan att se kejsaren bragt i trangmal, vaga vi ej afgora. 



For Gustaf Adolf syntes salunda utsigterna till en borjan ganska 

 gynnsamma om han blott i tid kunde erhalla de fran Preussen och 

 andra hall vantade forstarkningar, hvilka skulle oka hans for det ty- 

 ska falttaget bestamda har till den fran borjan bestamda summan af 

 38,000 man. Imellertid forsummade ej Gustaf Adolf att med sin van- 

 liga raskhet draga all mb'jlig fordel af omstandigheterna. Fa dagar 

 efter landstigningen voro redan Ysedom och Wollin i hans hander. 

 Nu beslb't han att bfverrumpla Stettin innan de kejserlige hunno for- 

 sakra sig om denna stad. 



Vid denna tid (den 5 / 15 Juli) infunno sig hos konungen tvenne 

 sandebud fran hertigarne af Mechlenburg. Deras arende var att val- 

 komna honom samt tillkannagifva hertigarnes bnskan att personligen 

 infinna sig hos honom, sa snart de blefvo forvissade, hvar han vore 

 att traffa. Vidare bfverlemnade sandebuden den apologi, som herti- 

 garne latit forfatta och insanda till kollegialdagen i Regensburg, samt 

 radfragade konungen, "huruledes deras herrar sig vidare skulle for- 

 halla." Slutligen anmodades konungen att till det basta ihagkomma 

 hertigarne pa den forestaende traktaten i Danzig samt att icke taga 

 sin hand fran dem. Till svar harpa erinrade konungen om den fara, 

 som fran Pommern hotat och annu hotade hans rike. Denna fara i 

 fbrening med hans onskan att hjelpa sina frander och anforvandter 

 hade foranledt honom att ga ofver till Tyskland. Heist hade han sett, 



