28 



att gora. H. Karlighet ftfrlitar sig hvarken pa Gud eller sina trogna 

 vjinncr. Derfore liar det gatt honom sa som det gatt i Preussen och 

 dessa la'nderna. Jag ar H. K:s tjenare och haller at' honom af hjer- 

 tat; mitt svard skall sta till hans tjenst, det skall bibehalla honom 

 vid hans hoghet, lander och undersater. Men han maste afven gora 

 sitt till saken. H. K:t har ett stort intresse i detta hertigdome Pom- 

 mern; det vill jag defendera honom till godo, men med samma con- 

 dition, som i Ruths bok landet erbjudes den narmaste arfvingen, att 

 han nemligen skulle taga Ruth till akta. Ty sa maste afven H. K:t 

 emottaga denna Ruth, d. v. s. i denna rattvisa sak conjungera sig 

 med mig, sa vidt han vill arfva landet. Derest sa ej sker, sa sager 

 jag ocksa rent ut, att han det aldrig bekomma skall. 



"For fred ar jag ej obenagen, har nogsamt dertill beqvamat mig, 

 redan langesedan dertill deputerat mina sandebud. Jag vet ganska 

 val, att alea belli dubia ar, har val erfarit det under de manga ar, 

 som jag vario eventu fort krig. Men att jag nu, da jag genom Guds 

 nad kommit sa vida, ater skulle draga hadan, det kan ingen rada 

 mig, icke ens kejsaren sjelf, om han vill bruka sitt fornuft. Jag har 

 intet emot kejsaren och riket, utan blott emot dem, som i Preussen 

 hafva torfoljt mig. Om de gjort sadant med kejsarens vett och vilja, 

 det vet jag ej, men vill visa mig villig till alia billiga medel. Mina 

 deputerade torde nu redan vara i Preussen, skola begifva sig till Dan- 

 zig for att traktera. Jag har redan i April tillsandt min kansler en 

 god plenipotens, skrifven pa godt pergament, sa att han afven allena 

 skulle kunnat traktera. Men hvarfore har icke det kejserliga sande- 

 budet anmalt sig? 



"Ett armistitium kunde jag val samtycka till pa en manad, ea 

 conditione^ att de platser som de kejserlige innehafva i Pommern, i 

 synnerhet i Hinterpommern af dem utrymdes och denne hertig forblefve 

 oantastad for felonie och dylikt '). Att H. K:t afven vill interponora 

 sig, kan jag val lida. Men han maste da tillika satta sig i positur 

 och taga anna i hand, eljest skall allt interponerande till intet tjena. 

 Nagra hansestader aro tardiga att conjungera sig med mig. Jag van- 

 tar blott pa, att ett sadant der hufvud i riket (som kurfursten) ha'r- 



1) Med ^felonie- mciiiuU-s ogcntligcn en lantagarcs, (vasalls) foi^ummelsc af sina 

 mot sin liinshrrrc. Mfii i ett dylikt vasallforhallaTidc stodo pa vi.-st siiit alia 

 ilo tyska fur.stanic till den linpi dfvorhctcn . d. v. s. kcjsaiTii. Dorft'iro kiuido licrti- 

 L''-II af 1'iiinnKTii auklapis for fclonic och fnidi'nnas ntt land, cincdan lian fi'irlnindit 

 si med Gnstuf Adolf. 



