29 



vid gifver foredomet. Hvad kunde icke de bada kurfurstarne af Sach- 

 sen och Brandenburg utratta tillsammans med dessa stader! Gifve 

 Gud, att en Mauritius nu funnes!" '). 



Och harvid blef det, oaktadt alia det kurbrandenburgska sande- 

 budets invandningar, hvilka i motsats till den svenske konungens oppna 

 och manliga sprak fbrefalla sasom en matt och slingrande advokatur, 

 som snart ar i forlagenhet for svaret a ). 



Medan salunda Kurbrandenburg vacklade mellan fruktan for kej- 

 saren a ena, samt for Gustaf Adolf a andra sidan, iakttog afven 

 Kursachsen vid denna tid en angsligt tvekande politik. Visserligen 

 hade restitutions-ediktet i forening med den gackade utsigten pa er- 

 kestiftet Magdeburg kommit kurfursten Johan Georg af Sachsen att 

 svigta i sin fbrra trohet mot kejsaren 3 ); och det felades bland de ty- 

 ska protestanterne icke de, som sokte drifva kurfursten till en form- 

 lig brytning samt forma honom att trada i spetsen for en ny evange- 

 lisk union 4 ). Men hartill saknade den med medelmattiga sjalsgafvor 

 utrustade kurfursten den kraft och beslutsamhet, som en sa svar upp- 

 gift onekligen krafde; och han fb'redrog derfore att, enligt de tyska 

 furstarnes vanliga plagsed, genom langa och dock slutligen fruktlosa 

 underhandlingar soka utverka hvad han ej vagade hoppas att erna 

 genom ett manligt och beslutsamt upptradande 5 ). Tvenne Gustaf 

 Adolfs skrifvelser (af den 25 April och 1 Maj 1629) synes han hafva 

 lemnat obesvarade 6 ) ; och da ett sandebud fran den fordrifne samt i 

 hemlighet med Gustaf Adolf forbundne administratorn Kristian Wil- 

 helm af Magdeburg i Juni 1630 infann sig i Dresden for att vinna 

 kurfursten for Gustaf Adolfs forehafvande, afgaf en Sachsisk embets- 

 man det muntliga svar , "att H. Kurf. Durchl. holl deaf sandebudet of- 

 verlemnade punkterna ytterst svara, farliga och af sadan importanz, 

 att han hvarken skriftligen kunde forklara sig ofver nagon enda af 



1) Harmed syftas pa kurfuvsten Moritz af Sachsen. hvilken genom sitt raska och 

 beslutsamma upptradande tvang kejsar Karl V till Passauer-fordraget (1552). 



2) Se Helbig, a. st. ss. 11 18. 



3) Efter administratorn Kristian Wilhclms fordrifvande hade nemligen Johan Georgs 

 son August blifvit af domkapitlet vald till administrator; men utan afseende harpa gaf 

 kejsaren stiftet at sin son erkehertig Leopold Wilhelm, som forut var biskop af Tas- 

 sau och Strasslmrg. 



4) Denna mening uttalade kurfursten sjelf vid en ofverlaggniug i sitt hemliga rad. 



5) Sardeles upplysande i detta hiinseende aro forhandlingarna i kurf. geheimeradet 

 i borjan af ar 1630. Koncepterna till dessa radplagningar finnas i DrGsdener-Archi- 

 vet bland handlingar rorande fredstraktater i (tyska) riket. 



6) Helbig, a. st. s. 4. 



