36 



myndigheten , for stor tillgifvenhet for katolirismens introsson och foi 

 mycken karaktersfasthet for att genom tomma demonstrationer lata 

 sknimina sig till eftergifvenhet i en fraga, soni for honom blifvit en 

 samvetssak, och hvilkon han kan sa^as hat'va gjort till sitt lif's I'iir- 

 niiinsta uppgift. Ocksli foret'aller det oss af flora skill vida sannoli- 

 kare, att den skarpsynte Arnim, forutseende hvad soin skulle liaixla, 

 genom det asyftade forbundet mellan Tysklands protestanter egentligen 

 blott ville lorbereda en kommande torbindelse med Gustaf Adolf, hvar- 

 vid de forre da skulle kunna upptrada pa ett mer sjelf'standiirt och 

 aktningsbjudande satt, och ej i elfte timman se sip nodsakado att an- 

 tingen till sin egen forodmjukelse tigga sig den svenske konungens 

 hjolp, eller ock pa nad och onad underkasta sig kojsaren. 



Pa Arniras bedrifvande hade imellertid kurfustarne af Branden- 

 burg och Sachsen jemte deras rad mot slutet af Aisgusti en saminan- 

 komst i Zabeltitz. Sasom vanligt, an marker Ilolhig, ofverleinii.ulc 

 kurfurstarne hela underhandlingen at sina rad, som efter hvarje ot'vcrliigg- 

 ning maste hemta instruktion och besked af sina herrar. De liran- 

 denburgske raden, (isynnerhet von Gotz) forestallde de sachsiske full- 

 maktige (Grefve Loss, von Werther och D:r Timzeus) huruledes hela 

 Mark vore ruineradt genom den kejserliga inqvarteringen med den- 

 samma atfoljande kontributioner och rofverier af Wallensteins solda- 

 ter, saint begarde rad, huru noden skulle kunna afhjelpas. Vidare 

 ville de veta hvad soin vore att gora i handelse man anmodades om 

 en formlig forbindelse med kejsaren, eller med de framtrangande 

 svenskarne, och om i senare fallet Brandenburg kunde parakna Sach- 

 sens hjelp mot Gustaf Adolf. Slutligen iinskade de en gernensain be- 

 skickning till den sistnamnde for inledande af fredsunderhandliniiar, 

 saint att en sammankomst af den ofversarhsiska kretsens stander och 

 mqjligen afven af hansestadernas oinbud matte ega rum under kurfur 

 sten af Sachsen i hans egenskap af kretsofverste , for att ofverens- 

 komma om nodiga atgarder mot svenskarne, afven soin mot det katol- 

 ska partiet, hvilket borde tormas att afsta fran restitutions-ediktet. 

 Harpa svarade de sachsiska raden enligt den af kurfursten in hemta de 

 instruktionen , att man maste vara kejsaren horsam, men gora honom 

 "forestallningar." Ett trangre forbund och fastningarnes ofverlemnande 

 skulle han ej begara. Icke heller svenskarne skulle komma derhan, 

 att tilltvinga sig ett forbund med Brandenburg. En beskickning till 

 konungen af Sverige, afvensom ett sammankallande af kretsstanderne 

 skulle vacka misstankar hos kejsaren och katolikerne. Mot vidare 

 exekution af restitutions-ediktet maste man gora "forestallningar" och 



