38 



August! afslog kejsaron kort och godt hvarje eftergift i afscende pa 

 restitutions-ediktet, samt anmodadc i stiillet kurfursten om kontribu- 

 tion och furplagande af de kejserlige trupperne i bans land. Men nu 

 andtligen forgick kurfurstens talamod. Denna gang, anmarker llelbig, 

 remonstrerade ban pa ett kraftigt ocb vardigt satt saint uttalade sitt 

 beslut att om de fortfarande besvaren radplaga med andra evangel iska 

 stander. "Redan denna fbrsta svaga kraftyttring af den ytterst talige 

 kurfursten tillagger Helbig hade den goda pafoljd, att kejsaren 

 genast i en mycket blidkande anda svarade, det ban ej ville annioda 

 kurfursten om nagot, som stridde mot rikslagarne ocb vore beredd att 

 lyssna till forslag rorande en mildare tillampning af restitutions-edik- 

 tet; dock skulle kurfursten utra'tta mer genom sin personliga narvaro 

 i Regensburg an pa en konferens af evangeliska kretsstander '). I 

 samma anda skrefvo afven kurfurstarne af Mainz ocb Bayern, sedan 

 dock den sistnamnde i en foregaende skrifvelse pa ett temligen kiirft 

 satt erinrat kurfursten om den fara, som hotade riket och till hvars 

 afvandande alia riksstander, utan afseende pa ett par andliga gods -), 

 gemensamt borde anstranga sig. Men kurfursten Johan Georg synes 

 ej utan skal bafva misstankt, att man blott ville locka bonom till 

 Regensberg for att genom nagra ringa och for framtiden foga betryg- 

 gande eftergifter forma bonom till vida storre medgifvanden, vacka 

 misstroende till bonom hos de ofrige protestanterne samt till sa godt 

 pris som mqjligt kopa bans bistand mot Gustaf Adolf : ). Hade man 

 val blifvit denne qvitt, sa var det latt att inse bvad ode som viin- 

 tade de tyska protestanterne, afven om det ej pa ett temligen ofor- 

 behallsamt satt blifvit antydt i de redan omnamnda yttranden, som 

 Fiirstenberg och andre lato undfalla sig i Regensburg. Pa kejsarens 

 skrifvelse svarade derfore kurfursten (den 24 Aug.) i en temligen af- 

 gjord ton, att ban stod fast vid allt hvad ban yttrat och icke for- 

 pligtade sig till nagot, som ej vore lagligt; afven forbeholl ban sig 

 radplagningen med de evangeliske. Sitt land kunde ban ej lemna nu, 

 da det pa alia hall hotades af faror. Derjemte klagade ban ofver de 

 valdsaraheter, som forofvades af de kejserlige soldaterne, hvilka ofta 



1) Han-id b6r dock anmarkas, att kejsaren da annu hcmOdade sig att fa sin son 

 v.ild till romcrsk konnng, och deruti tonic man hafva att soka ett vasendtligt skill till 

 bans vid delta tillfftlle adagalagda, dock mer skenhara an verkliga unclfallenhet mot 

 de protcstanriske kurfurstarne. 



2) En anspelniug pa de ofvannamnda sachsiska stiften, som isynnerhct synns liafva 

 legal kurfursten om hjertat 



3) Delta gOres sannolikt af dc ofverlftggningar, som i Januari ar 1630 egde rum i 

 kurfurstens hemliga rad , och hvilka vi redun fdrut omnamnt. 



