41 



om bistand mot Tilly, som sedan September hardt ansatte honom i 

 Magdeburg '). 



I November slutades andtligen det langvariga kurfurstekonventet 

 i Regensburg, utan annat gynnsamt resultat for de protestantiska riks- 

 standerna, an att kejsaren lofvade forminskning af trupperna samt en 

 jemnare fordelning af krigskostnaderna, till hvilkas bestridande kejser- 

 liga kommissarier inom rikets sarskilda kretsar skulle uppbara kon- 

 tributioner. Men harigenom hotades kurfursten af Sachsen , hvars land 

 dittills varit fo'rskonadt for alia dylika kontributionar, med en ny borda ; 

 och det maste, sasom Helbig amnarker, forefalla honom hogst betdnk- 

 ligt, att kejsaren i furstedagens afsked (den 12 November) talade om 

 de ifragavarande kretskontributionerna sasom om en af samtlige kur- 

 furstarne gillad atgard, ehuru kurfursten Johan Georg enligt sitt eget 

 pastaende, aldrig hade gifvit sitt samtycke dertill. Destomer hade de 

 katolska standerna vunnit, ty pa samma gang de omhagnat sin kyr- 

 kas intressen, hade de ater gjort kejsaren beroende af Ligan, med 

 hvars magt de hoppades kunna tillbakavisa svenskarne och fullkom- 

 ligt undertrycka protestanterne. Sadana betankligheter, tillagger Hel- 

 big, formadde andtligen kurfursten af Sachsen att gifva vika for de 

 brandenburgska radens entragna forestallningar samt utskrifva det evan- 

 geliska konventet till Leipzig till den 6 Februari 1631 -). 



Imellertid hade kurfursten af Brandenburg i September 1630 hos 

 Gustaf Adolf gjort ett nytt, men afven denna gang fruktlost forsok att 

 utverka sig neutralitet 3 ). Dertill kunde Gustaf Adolf sa mycket min- 

 dre samtycka som han genom de fredsvilkor, som erbjodos honom, 

 alltmer ofvertygade sig om nodvandigheten att till vinnande af en for 

 framtiden betryggande fred flytta kriget in i fiendens egna lander. 

 "Kejsaren synes val till en forlikning med oss inclinera," skrifver han 

 fran Ribniz till det svenska riksradet i borjan af Oktober," likval utan 

 andra fredsvilkor, an att vi, utan afseende pa var och vare naboers 

 sakerhet, skulle oss i var forra osakerhet retirera. Wi aro af den 

 mening, att ingen forlikning kan ingas, med mindre ofver hela Tysk- 

 land en ny religionsfred varder ingangen och konfirmerad, och vara 

 naboer sattas i deras forra stand, sa att vi genom deras trygghet 

 kunne vara trygge 4 ). Till hvilken anda vi inga andra medel finne, 



1) Ilcll'ig, ss. 28 29. 



2) Ilelbig. s. 30. 



3) Helhig, s. 26. 



4) Delta var i sjcli'va vcrkct sammii grumlsats, sm.n Gustaf Adolf redan \i'd krigets 

 borjau uttalade och hvilken afven iimehulls i dc fordringar, som Steii Bjelkc a svcn- 



