266 



alia andra dykande foglar, gora tjenst sasom sadana, haf'va vi denna 

 form starkast utpreglad. Den tunga, klumpiga byggnaden, nied sma 

 vingar och korta ben, gor dem dessutom i allmanhet mindre rorlige, 

 an de andra foglarne, samt adagalagger en lagre utveckling af fogel- 

 typen. Detta ar likval icke forhallandet mod alia simt'oglar, och ordn. 

 Longipennes lemnar oss exempel pa simfoglar, utrustade med en hog 

 grad af rorlighet. 



De Sparfartade foglarne (Passeres) synas oss vara de, som aga 

 den hogsta graden af irritabilitet, och hos hvilka saledes fogelnaturen 

 har erhallit sin hogsta utveckling. Med irritabilitet mena vi icke blott 

 muskelstyrka, utan liflighet och rorlighet i allmanhet. Der denna ar 

 mest mangfaldig, mest omvexlande och ihallande, ar den ocksa mest 

 utbildad. Vi tinna hos Passeres "formagan att vistas och rora sig 

 fritt och ledigt, lika val pa marken som i traden och i luften, samt 

 att genom utmarkta melodiska la'ten gifva sin narvaro tillkiinna" 

 (SUNDEVALL); vi finna dem uti en standig och mangfaldig rbrelse, stan- 

 digt latande hora sina toner, det vare sig sasom sang, eller sasoin 

 locktoner. Man har merendels brukat stalla Roffoglarne hogst, anse- 

 ende dem sasom de mest utbildade foglarne, pa grund af deras mus- 

 kelstyrka och starka flygt, och deraf formodade hoga grad af irrita- 

 bilitet. Men att Roffoglarne aro trb'ga foglar, och i afseende pa irri- 

 tabiliteten sta langt efter Sparffoglarne, erfar man latt, da man har 

 dem i fangenskap. De sitta langa stunder tysta och ororliga, och visa 

 merendels icke nagot serdeles lif, utan da de lifvas af fruktan, eller af 

 begaret efter foda. De Sparfartade foglarne forete deremot under fan- 

 genskapen en standig rorlighet, och lata standigt hora sin lifliga sang 

 eller sina locktoner. Man kan dessutom icke uti ett system skilja 

 Roffoglarne langt fran de lagre ordningarne, Dufartade och Honsarta- 

 de foglar, utan att gora vald pa den pa bestamda vigtiga karakterer 

 grundade naturliga frandskapen. Med dessa lagre ordningar ofverens- 

 stamma de, hvad de yttre kannetecknen betraffar, uti beskaffenheten 

 af vingtackfjadrarne, och, i anseende till inre anatomiska kannetecken, 

 uti beskafFenheten af carotides communes. En del af dem, t. ex. de 

 Gamartade Roffoglarne, forete afven, i anseende till formen, mycken 

 analogi med en del af de bada namnda ordningarne. Man jemfb're t. 

 ex. en Condor med en Kalkon. Ett system, som staller de smutsiga 

 Gamarne hogst, synes oss icke vittna om en riktig uppfattning af fo- 

 gelnaturen. 



Om man ser bort fran flygten, som for nastan alia foglar ar gc- 

 mensam, och betraktar foglarne med hanseende till de ofriga satt att 



