288 



II. Oriiitliologiska Xotiscr. 



Enligt i bref lemnadt meddelande af Medic. Candidaten A. J. 

 Wetter-berg, bar en fullvaxt bane af Pelecanus onocrotalus blifvit 

 skjuten af Sergeanten C. Olsen pa hafvet 2:ne mil fran Bbda bamn 

 pa Oland i inedlet af sistl. September manad. Exemplaret ar upp- 

 stoppadt, ocb forvaras i Herr Wetterbergs fogelsamling. Detta ar sa- 

 ledes andra gangen som denna fogelart blifvit antraffad i Sverige. 

 Forsta gangen blef den skjuten i Dalarne. Den bar sitt hem i de 

 sydostra delarne af Europa, i medlersta Asien, samt i norra Afrika. 



Under forliden vinter (1859) lemnade flera inlandska tidningar 

 den underrattelsen, att af Fjellogglan (Strix nyctca) flere eller farre 

 individer under vintren visat sig pa sadana trakter uti medlersta och 

 sb'dra Sverige, der den eljest sallan eller aldrig blifvit observerad. 

 Afven utlandska tidningar underrattade oss, att den pa samma tid in- 

 funnit sig uti sydligare lander. I trakten af Upsala visade den sig 

 ovanligt talrik, och bar skjotos under vintrens lopp, likval mest ibor- 

 jan af vintren, atminstone 20 30 exemplar. Den ar en hognordisk 

 fogel, samt en af de landtfoglar, hvars geografiska utbredning strac- 

 ker sig langst upp uti polartrakterne, t. ex. norra Gronland, och de 

 nordligaste delarne af Sibirien. Nar den forekommer i nagot mindre 

 nordliga trakter, t. ex. i sodra Norge, valjer den dertore sitt hem pa 

 hojden af de der varande hbga fjelltrakterne ofvan skogsregionen, erne- 

 dan den hiir finner en ined de nordliga polartrakternes ofverensstam- 

 mande natur, samt samma fodoamnen, som der. Den tillbringar bade 

 vintren och sommaren i dessa trakter, om den an under den forra 

 arstiden stundom soker dalarne, och ar derfdre icke nagon egentlig 

 flyttfogel, som hvarje ar mot hostens eller vintrens annalkande flyttar 

 at sodern. Det ar derfore tydligt, att dess forekomst under forliden 

 vinter i sadan myckenhet bade bar och i langt sydligare trakter an- 

 tyder pa en af dessa obestamda utvandringar, hvarpa vi hafva andra 

 exempel saval bland foglarne, som bland daggdjuren och insekterne, 

 och troligtvis afven inom andra djurklasser. Men ehuru dessa utyan- 

 dringar aro obestamda i jemforelse med flyttfoglarnes hvarje ar pa viss 

 tid aterkommande vandringar, aro de dock icke sa obestamda, att 

 man ju icke dertill kan uppsoka nagon annan bestamraande grund, an 

 detta nagot, som man kallar instinkt. Vi skola derfore forsoka att 

 gifva en fb'rklaring 5fver denna Fjellupglornas utvandring. Det ar nog- 



