289 



samt bekant, att djurens formaga att foroka sig ar beroende af tillgan- 

 geu pa foda, sa att de, da de hafva rik tillgang derpa, foroka sig 

 mera an eljest. Detta ar visserligen mest markbart i afseende pa de 

 lagre djuren, hvilkas lif ar mera vegetativt, men det stracker sig dock 

 afven till de hogre. Af tidningarne sago vi, att ett eller ett par ar 

 innan Fjellugglornas utvandring intraffade voro i Norrland och Lapp- 

 land sa kallade "Lemmel-ar", det vill saga, att Fjell-lemlarne eller 

 Fjell-mossen (Lemmus norvegicus) visade sig der i ovanlig mycken- 

 het, och utvandrade fran fjellen till de lagre liggande trakterne. Detta 

 var nu forhallandet icke endast pa den svenska sidan af Fjellryggen, 

 utan afven pa den norska. Da vi veta, att Fjell-lemlarne utvandra 

 fran fjellen, nar de der blifvit sa talrika, att de, atminstone tUl stor 

 del, uppatit den for dem tillgangliga fodan, sa ar det tydligt, att de 

 nagon tid innan utvandringen pa fjellen skola hafva varit serdeles tal- 

 rika. Fjell-lemlarne utgora Fjellugglornas fornamsta foda, och dessa 

 sednare traffas derfore vanligtvis endast pa sadane stallen, derdeforra, 

 eller andra Lemlar, finnas uti nagon mangd. Det ar derfore mer an 

 sannolikt, att den namnda rika tillgangen pa Lemlar pa Fjellryggen 

 har befordrat Fjellugglornas forokning i dessa trakter. Dels hafva 

 derigenom Fjellugglor fran andra trakter blifvit ditlockade, och dels 

 hafva de der boende kunnat fortplanta sig starkare an vanligt. Vi fa 

 derfore antaga, att Fjellugglorna under de namnde "Lemmel-aren" va- 

 rit ovanligt talrika pa Fjellryggen. Da Fjell-lemlarne utvandrat och 

 forsvunnit fran fjellen, hafva Fjellugglorna blifvit nodsakade att afven 

 utvandra; och till en borjan ledsagande de forra pa deras tag, hafva 

 de sedermera, sedan desse, sasom vanligt, forgatts, drifne af den vak- 

 riande migrationsdriften samt af behofvet att soka foda, fortsatt van- 

 dringen mot soder. Der de hafva funnit tillracklig foda, samt sadane 

 localiteter, som i viss man ofverensstamde med deras hembygd, 

 nemligen kala och oppna fait, har och der med storre stenar samt en 

 och annan klippa, hafva de stannat for langre eller kortare tid. 

 Af de 26 a 27 exemplar, som erhollos till harvarande Universitets 

 Zoologiska Museum, voro endast 3:ne stycken gamla, och af de andra 

 yngre exemplaren voro endast 3:ne hanar. Det vida storsta antalet 

 voro saledes yngre honor. Haraf skulle man kunna sluta, att de al- 

 dre individerne af Fjellugglan, liksom af somliga andra foglar, t. ex. 

 Kungsornen och Dufhoken, icke hafva samma benagenhet att utvan- 

 dra, som de yngre, och att af dessa sednare hanarne aro mera sta- 

 tionara an honorna ; och da nastan alia de har erhallne yngre tycktes 

 vara arsungar, och somlige annu t. o. m. hade qvar lemningar af dun- 



