252 



sade, att en ny storm var i annalkande, hvarforc jag maste taga min 

 retriitt till 0. Pasvig, en liten af naturcn bildad, aldrig tillfrysnndc 

 hamn, '', mil fran Ryska griinsen, der nu ungefar 30 lappar funnos, 

 alia sedan flera dagar qvarhallna af stonnen. I den enda usla stugan 

 maste jag taga mitt herberge, tillbragte dagarne med exkursioner pa 

 de kringliggande fjallen och natterna i stugans enda lilla kammarc, 

 der vi nu lago 15 personer, norrman, lappar, karingar och barn. Till 

 all lycka var for vadervexlingen sorjdt mer an tillrackligt genoin 

 de stora hal i taket, genoin hvilka stormen och regnet fritt instrom- 

 made. Har maste jag nu vistas i tvenne dygn, och da matforradet 

 tog alldeles slut samt knappast annat an kaffe kunde erhallas, blefvo 

 fjallsyrans (Oxyriae} blad och krakrisbaren ett valkommet medel att 

 ersatta bristen. Slutligen den 23 Aug. vande sig vinden pa aftonen, 

 sa att jag kunde forma trenne karlar att forsoka den 5 mil langa 

 farden ofver fjorden; vagorna fraste fran alia kanter in i den lilla ba- 

 ten, men allt gick lyckligt, och snart tog naturen ut sin riitt. Jag 

 somnade helt lugnt, och da jag mot morgonen vaknade, befunno vi 

 oss nara land midt emellan Wardoe och Wadsoe. Det uppehall, for 

 hvilket jag varit utsatt, hindrade mig nu att besoka forstnamnda stalle^ 

 utan jag vande mig- till Wadsoe, dit jag efter en stilla fard pa det 

 nu endast af sprutande hvalar stundom upprorda hafvet anlande vid 

 middagstiden. 



Sa forflot sommaren hastigt och angenamt, sa att det verkligen 

 var med storsta sorg, som jag sag d. 12 September nalkas, da jag 

 var nodsakad att lemna det vanliga Nyborg, dertill tvingad af ang- 

 batens till den 16 utsatta sista resa for aret. For att atminstone fa 

 under en eller ett par dagar undersoka Wardoe-trakten begaf jag mig 

 den 14 fran Wadsoe, men knappast hade vi seglat ett par mil, forran 

 en rasande storm uppvaxte, som med otrolig fart framslungade baten. 

 Jag maste bekanna, att, ehuru jag under hela resan aldrig kant tecken 

 till fruktan, jag nu ej var fri derifran, da jag i en bat, pa hvilken 

 den rodret fasthallande pinnen hvarje ogonblick hotade att urhoppa, 

 och hvarifran jag, genom att fasttrycka den hvarje gang den lyftes 

 ofver vagorna, maste skydda oss, befann mig bland rasande brannin- 

 gar, hvarest jag vid farden utftr vagorna endast sag ett hvitt skum, 

 som sjudande fran alia kanter fraste in i baten , i sallskap med trenne 

 finnar, af hvilkas tungomal jag ej begrep ett ord. I stallet f6r att na 

 "Wardoe eller Kiberg, maste vi afven soka land i Langbunaes, hvarest 

 natten tillbragtes, och der pa stranden marktes af Golfstrommen hit- 

 ford och uppkastad drifved samt rundslipade pimpstens-stycken. Da 



